ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

                                                  головуючий суддя у суді першої інстанції Братичак У.В

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року	Львів	Справа № 380/2028/20 пров. № А/857/2872/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Бруновської Н. В.,
суддів:                                                            Кузьмича С. М., Матковської З. М.;
за участю секретаря судового засідання:          Омеляновської Л. В.;
представника позивача:                              Яценко С. А.,
представника апелянта:                              Середяк Б. В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 380/2028/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:
           11.03.2020р. Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту ФОП ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04 березня 2020 року №0003533306., №0003513306.
          Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року позов задоволено.
          Не погоджуючись з прийнятим рішенням, апелянт Головне управлінням ДПС у Львівській області, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в позові.
          Представник апелянта ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених.
          Представник позивача Яценко С.А. в судовому засіданні просив суд,  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції  без змін.
          Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
          Як видно з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 з 06.09.1997р. перебуває на обліку в ГУ ДПС у Львівській області як платник податку на додану вартість та здійснює підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами, тютюновими та алкогольними виробами, виробляє та реалізовує хлібо-булочні вироби та здає в оренду нерухоме майно.
           31.10.2019р. податковий орган провів документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017р. - 31.12.2018, про що складено акт від 31.10.2019 №272/13-01-33-05/ НОМЕР_1 . 
          Проведеною перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 :
          -п.п.16.1.2ст.16,п.п.177.2,    177.4,    177.10    ст.177ПКУкраїни    в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб на загальну суму -158100,76 грн., в тому числі за 2017 рік - 69180,65 грн. та за 2018 рік    -88920,11 грн.;
          -п.п.1.2, 1.3, 1.6, п.16 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення», п.п.163.1. п.    163.1 ст. 163, п.п.164.1.3    п.164.1    ст.164, п.177.2    ст.177 ПК України    в результаті чого донараховано військовий збір на загальну суму -13175,05 грн., в тому числі за 2017 рік -5765,05 грн. та за 2018 рік- 7410 грн.
          На підставі акту перевірки контролюючий орган прийняв:
          -податкове повідомлення-рішення від 04.12.2019р. №0006043306, яким визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 237151,14 грн., в тому числі податкове зобов`язання – 158100,76 грн., штрафні (фінансові) санкції – 79050 грн.38 коп.
          -податкове повідомлення-рішення від 04.12.2019р. №0006053306, яким визначено грошове зобов`язання з військового збору на суму 19762,58 грн., в тому числі податкове зобов`язання – 13175,05 грн., штрафні (фінансові) санкції – 6587,53 грн.
          Рішення ДПС України від 17.02.2020р. №6064/6/99-00-08-05-04-06 скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено, скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.12.2019р. №0006043306 в частині податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі – 129364,38 грн. та штрафних санкцій у розмірі – 71866,29 грн. та податкове повідомлення рішення 04.12.2019р. №0006053306 в частині податкового зобов`язання з військового збору в розмірі 10780,37 грн. та штрафних санкцій в розмірі – 5988,85 грн.
          У зв`язку із зменшенням раніше нарахованих сум грошового зобов`язання Головне Управління ДПС у Львівській області відкликав податкові повідомлення-рішення від 04.12.2019р. №0006043306 та №0006053306.
           04.03.2020р. Податковий орган виніс нові податкові повідомлення-рішення
          -№0003533306., яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі – 35920,47 грн., в тому числі податкове зобов`язання – 28736,38 грн., штрафні ( фінансові) санкції – 7184,09 грн.
          -№0003513306 яким визначено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі – 2993,36 грн., в тому числі податкове зобов`язання – 2394,68 грн., штрафні (фінансові) санкції – 598,68 грн.
          В п.177.2 ст. 177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
          Із змісту п.п. 177.4.1, 177.4.2., 177.4.3, 177.4 ст.177 ПК України  видно, що  до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
          -витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (пп.177.4.1); 
          -витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
          -обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (пп. 177.4.2); 
          -суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (пп.177.4.3); 
          -інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (п. 177.4.4).
          Згідно п.п. 177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:
          - витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
          - витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів;
          - витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
-витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
          В 2015р. ФОП ОСОБА_1 уклав договір кредитної лінії №25 з ПАТ «Державний ощадний банк України» строком до 17.11.2018р., за умовами якого банк надає позивачу грошові кошти для поповнення обігових коштів.
          п.2.8 вказаного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язується сплачувати банку відповідну плату (проценти).
          Проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна. До процентів, зокрема, включаються: платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит; платіж за користування майном згідно з договорами фінансового лізингу (оренди) (без урахування частини лізингового платежу, що надається в рахунок компенсації частини вартості об`єкта фінансового лізингу) (п.п. 14.1.206 п.14.1 ст.14 ПК України).
          Сплачені відсотки за банківські послуги з надання в кредит грошових коштів в розмірі 102938 грн., в тому числі у 2017 році - 30292 грн., у 2018 році - 72646 грн. ФОП ОСОБА_1 відніс до витрат при обрахуванні чистого оподаткованого доходу за 2017р. та за 2018р.
          Апелянт не спростував ту обставину, що отримані ФОП ОСОБА_1 кредитні кошти використані за цільовим призначенням у власній господарській діяльності, а саме: для придбання товарів.
          Із змісту ст. 51 ЦК України, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 розділу III « Податок на прибуток підприємств» ПК України, п.6.п.7, п.27, п. 47 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», п.1,п.4,п.6 «Методичних рекомендаціях з формування складу витрат та порядку їх планування в торговельній діяльності» які затверджені наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 22.05.2002р., ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», видно що сплата відсотків за користування кредитними коштами є обов`язковою умовою отримання банківського кредиту.
          В постанові Великої Палати Верховного суду від 01.07.2020р. у справі № 260/81/19 суд дійшов висновку, що «за практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків. ( справа «Серков проти України`п.43 )
          Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що понесені ФОП ОСОБА_1 витрати на оплату банківської послуги з надання в користування кредитних коштів є витратами безпосередньо пов`язаними з отриманням доходів від провадження підприємницької діяльності на підставі п.п. 177.4.4  п.177.4  ст.177, п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134  ПК України належать до витрат як враховуються при обрахуванні чистого оподаткованого доходу. Тому, доводи апелянта про те що позивач безпідставно відніс до витрат відсотки, які сплачені банку за користування кредитними коштами в розмірі 102938 грн. є необґрунтованими, а тому наявні підстави для задоволення позову.
          При цьому, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що норма п.п. 177.4.4  п.177.4  ст.177 ПК України припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків ФОП, який перебуває на загальній системі оподаткування. Тому, в даній справі слід застосувати принцип презумпції правомірності рішення платника податку. ( п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4, п.56.21 ст. 56 ПК України).
          За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки Головне управління ДПС у Львівській області як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб, що визначені  Конституцією та законами України. Позивач має право на віднесення сплачених процентів за користування кредитом до витрат, що пов`язані з отримання доходів ФОП.
          При виборі застосуванні норм права до спірних правовідносин  суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.( ч. 5 ст. 242 КАС України)
          Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією яка викладена в постанові Верховного суду від 12.07.2019р. у справі № 804/888/16р.
          Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
          Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
          Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
          В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
          ст. 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
          Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області – залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 380/2028/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена у касаційному порядку,  виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом  подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів  з дня складення  повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 14.06.2021р.