ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 200/12799/19-а
адміністративне провадження № К/9901/29533/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника позивача Золотухіна Романа Михайловича на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду 07 жовтня 2020 року (судді: Ястребова Л.В., Казначеєв Е.Г., Компанієць І.Д.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» (далі - ТОВ «ДТЕК Східенерго», позивач) звернулося до суду з позовом до Офісу великих платників податку ДПС (далі - Офіс ВПП ДПС, відповідач), в якому просило: визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та погашення в інтегрованій картці платника ТОВ «ДТЕК Східенерго» процентів за користування розстроченням у розмірі 536173,07 грн. та зобов`язати здійснити корегування відповідних даних інтегрованої картки платника; визнати противоправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.09.2019 №0007734613та №0007754613.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року, позовні вимоги було задоволено в повному обсязі.
За результатами апеляційного перегляду справи представник позивача звернувся із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) грн за рахунок бюджетних асигнувань Офісу ВПП ДФС.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду 07 жовтня 2020 року у задоволені такої заяви представника позивача про стягнення судових витрат було відмовлено.

Постановляючи таку ухвалу суд апеляційної інстанції дійшов висновку про передчасність заяви представника позивача про стягнення судових витрат, з огляду на відсутність доказів оплати позивачем гонорару адвоката у заявленому розмірі на час вирішення судом питання про можливість компенсації понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із таким рішенням суду апеляційної інстанції позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду 07 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути на користь ТОВ «ДТЕК Східенерго» витрати на правову допомогу у повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зауважує, що норми процесуального закону передбачають можливість стягнення не тільки судових витрат, які вже фактично понесені стороною, а й судових витрат, що мають бути сплачені у майбутньому за умови підтвердження розміру таких витрат належними доказами, про що неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц та від 16.04.2020 по справі №727/4597/19.

Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.
Надаючи правову оцінку висновкам Першого апеляційного адміністративного суду щодо передчасності заяви позивача про відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За приписами частин 3, 4 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 7 статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що 01 квітня 2019 року укладено договір про надання правової (юридичної) допомоги адвокатом №1784-ВЄ між Адвокатським об`єднанням «Перший радник», з однієї сторони, та ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО», з іншої сторони.

За надання правової допомоги за цим договором (з урахуванням додаткових угод), замовник зобов`язується сплатити Адвокату гонорар в розмірі 2000,00 грн за годину роботи та зазначається у відповідних актах надання послуг.

18 серпня 2020 року адвокатом Адвокатського об`єднання «Перший радник» на виконання вищевказаного договору про надання правової допомоги було складено  акт про те, що послугами, передбаченими цим договором, є: підготовка та подання до Першого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу у даній справі № 200/12799/19-а (2 год.) вартість 4000,00 грн; участь у судовому засіданні 18 серпня 2020 року (1 год.) вартість 2000,00 грн.

Також 28 серпня 2020 року між ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» та Адвокатським об`єднанням «Перший радник» було укладено Додаткову угоду до Договору про надання правової (юридичної) допомоги №1784-ВЄ, якою погоджено оплату наданих адвокатом послуг впродовж 90 днів з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Дослідивши наведені вище документи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про передчасність вимог позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу, з огляду на відсутність факту оплати таких послуг на час вирішення відповідного питання в судовому порядку.

При цьому судом апеляційної інстанції факт надання професійної правничої допомоги адвокатом (обсяг наданих послуг ї виконання робіт, їх вартість) на вказану суму не спростовано, як і не обґрунтовано, чому надані    документи не можуть бути підтвердженням реальності витрат на правову допомогу.

Надаючи оцінку правильності висновків апеляційного суду в цій частині, колегія суддів зазначає, що питання застосування частини сьомої   статті 139 КАС України   щодо доведеності розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу також неодноразово було предметом дослідження у Верховному Суді, в тому числі відповідно до згаданих вище постанов, а також відповідно до постанов від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20),      від 5 березня 2021 року (справа № 200/10801/19-а), від 16 березня 2021 року (справа №520/12065/19), постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року (справа №922/445/19), у яких сформульовано правовий висновок, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. 

Таке правозастосування випливає з нової процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу, імплементованої у   КАС України   з 15 грудня 2017 року,  однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки належить сплатити.

Наведений підхід щодо визнання фактично здійсненими витрат за відсутності факту оплати випливає також із практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява №4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені, зазначивши наступне: «... хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Отже, представник заявника має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Savin v. Ukraine), п. 97)».

З огляду на наведене висновок суду апеляційної інстанції про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, через відсутність доказів оплати вказаних послуг, не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду.

При цьому колегія суддів вважає некоректними посилання суду апеляційної інстанції на висновку Верховного Суду, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року по справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року по справі №726/549/19, оскільки в наведених постановах викладений загальний підхід до вирішення питання підтвердження обсягу понесених витрат на правничу допомогу, який ґрунтується на тому, що такі витрати мають бути документально підтвердженими тими засобами, що є належними згідно із законом станом на час вирішення питання про розподіл судових витрат. Відтак, у разі якщо витрати були оплачені чи повинні бути оплачені станом на час вирішення питання про розподіл судових витрат, такі докази повинні бути надані до суду серед інших доказів, що підтверджують обсяг таких витрат відповідно до встановлених законом вимог, що цілком відповідає вимогам частини сьомої   статті 139 КАС України.

Разом з тим, суд касаційної інстанції в силу вимог статті 341 КАС України   позбавлений можливості самостійно вирішити питання про підтвердження позивачем заявлених до стягнення витрат на правову допомогу відповідно до вимог, встановлених частиною четвертою   статті 134 КАС України, оскільки апеляційний суд обмежився лише констатацією того, що позивач не надав доказів оплати спірних витрат. Поряд з цим суд не з`ясував, чи повинні були такі послуги з надання правової допомоги бути оплачені станом на час звернення до суду, чи надано позивачем детальний опис робіт (послуг), наданих адвокатом. 

Судом взагалі не оцінювались документи, які було надано позивачем на підтвердження своїх вимог на предмет їх належності та допустимості, так само як і не оцінювався обсяг наданої правничої допомоги.

Враховуючи викладене, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн є передчасним, оскільки не ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин, які мають значення для правильного вирішення питання.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що за приписами частини сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В контексті наведеного Верховний Суд звертає увагу на те, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24.04.2020 у справі №400/478/19, від 22.04.2020 у справі № 440/1757/19, від 05.11.2020 у справі №1.380.2019.002578.

З матеріалів справи слідує, що жодних заперечень чи клопотань щодо зменшення витрат на правничу допомогу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходило.

Поряд із цим колегією суддів враховано, що відсутність таких заперечень з боку відповідача може бути наслідком формального підходу суду апеляційної інстанції до повідомлення сторін про дату, час та місце вирішення питання щодо відшкодування судових витрат та об`єктивною відсутністю у відповідача можливості  підготувати та направити свої заперечення з даного приводу у строк, визначений судом.

Згідно з пунктом 1 частини другої   статті 353 КАС України   підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої   статті 328 цього Кодексу.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення питання розподілу судових витрат по справі, зокрема, не досліджено зібрані у справі докази та не надано оцінки доводам сторін, наведене вище відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України є підставою для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд.

При вирішенні питання розподілу судових витрат у даній справі апеляційний суд з урахуванням обставин і складності справи повинен надати оцінку поданим позивачем доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, а також надати юридичну оцінку запереченням відповідача щодо розміру таких витрат, у разі їх надходження, за результатами чого надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат та їх розмір.

Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                     п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу представника позивача Золотухіна Романа Михайловича задовольнити частково.

Ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду 07 жовтня 2020 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча  суддя:                                                                                           І.Л. Желтобрюх

Судді:                                                                                                                   О.В. Білоус 

                                                                                                                             Н.Є. Блажівська