Справа № 754/6614/21                                                    Головуючий 1 інстанція- Бабко В.В.
Провадження № 33/824/2942/2021                                  Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 

П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
22 червня 2021 року                                                                                     м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді Савченка С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м.Києва від 18 травня 2021 року, якою                                                                                                          ОСОБА_1 , 
                                                ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, 
                                                мешкає: АДРЕСА_1 ,
            притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень,-
 
в с т а н о в и в:
 
Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 18 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 гривні.
Відповідно до вказаної постанови 23 лютого 2021 року на  АДРЕСА_2 ОСОБА_1  вчинила психологічне, фізичне домашнє насильство відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Своїми діями ОСОБА_1 скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.1732 КУпАП.
На постанову Деснянського районного суду м.Києва від 18 травня 2021 року ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на незаконність та необгрунтованість постанови через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Скарга мотивована тим, що суд однобоко та упереджено дослідив докази у справі, не звернув уваги на відсутність у справі будь-яких доказів вчинення нею домашнього насильства. Протокол про адміністративне правопорушення складено поліцейським одноособово, без свідків, а її пояснення поліцейському проігноровані. Фактично суд прийняв постанову, не встановивши конкретні обставини справи, а виходив із загального принципу неможливості жорстокого виховання дітей, зазначеного у законодавстві.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 подану нею апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати постанову суду як
                                                                        -  2  -
незаконну.
Вислухавши ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанову слід скасувати з наступних підстав.
Стаття 1732 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», згідно п.3 ч.1 ст.1 якого домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 цього Закону).
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п.17 ч.1 ст.1 цього Закону).
Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
Постанова суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки суд не дав належної оцінки наявним у справі доказам, не оцінив обставин справи в їх сукупності та всупереч наведеним вимогам КУпАП прийняв необгрунтоване рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1732 КУпАП.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 категорично заперечує вчинення
                                                                        -  3  -
нею 23 лютого 2021 року домашнього насильства у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_2 , про що подала відповідну заяву до суду (а.с.12).
В обгрунтування підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1732 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 356212 від 23 лютого 2021 року, рапорт поліцейського та пояснення ОСОБА_1 .
Однак, суд апеляційної інстанції, не може погодитися з висновком місцевого суду, який не відповідає фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
По-перше, суд зазначив у постанові, що ОСОБА_1 в судовому засіданні надала пояснення, що у своїх діях не вбачає домашнього насильства, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 пояснила апеляційному суду, що не була присутня при розгляді її справи в Деснянському районному суді м.Києва, про що подала заяву, яка наявна у справі (а.с.12). Наведене свідчить про те. що суд керувався поясненнми ОСОБА_1 , яких та не давала і у свою чергу свідчить про необгрунтованість постанови.
По-друге, суд зазначив у постанові, що ОСОБА_1 вчинила психологічне та фізичне насильство у відношенні доньки ОСОБА_2 , що суперечить наявному у справі протоколу про адміністративне правопорушення, де вказано лише про вчинення фізичного насильства. Тобто суд, вийшов за межі складу адміністративного правопорушення, за вчинення якого у відношенні ОСОБА_1 складено протокол.
По-третє, у складеному працівником поліції протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 356212 від 23 лютого 2021 року зазначено, що ОСОБА_1 вчинила дії фізичного характеру, що завдало фізичного болю її малолітній доньці ОСОБА_2 .
Проте, у протоколі не зазначено які саме дії фізичного характеру вчинила ОСОБА_1 у відношенні доньки у розумінні п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру). 
Таке суперечить ч.1 ст.256 КУпАП, згідно якої у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються серед іншого суть адміністративного правопорушення.
Аналогічні вимоги містить п.9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06 листопада 2015 року, де зазначено, що у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у відповідній статті КУпАП, за якою складено протокол.
Незазначення у протоколі конкретних дій фізичного насильства, унеможливлює дотримання положень ст.280 КУпАП і встановлення наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
По-четверте, посилання суду на пояснення ОСОБА_1 як на доказ вчинення нею домашнього насильства невірні та недоречні, оскільки остання у поясненнях заперечила факт вчинення насильства у відношенні доньки, та вказала, що дівчинка каталася на вулиці на санчатах і впала з них, а тому в неї наявні синці. Жодних відомостей як про вчинення насильства 23 лютого 2021 року, так і про обставини, за яких це сталося, пояснення не містять, а відтак не є належним доказом.
Це ж стосується посилань суду на рапорт працівника поліції як на доказ вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства. Суд не звернув уваги, що зміст рапорта
                                                                        -  4  -
суперечить протоколу. Зокрема у рапорті вказано, що ОСОБА_1 вчинила дії фізичного характеру, що завдало її доньці ОСОБА_2 фізичного болю та легких тілесних ушкоджень. Водночас у протоколі про адміністративне правопорушення про тілесні ушкодження не зазначено.
Окрім того, згідно ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАПобов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Приймаючи постанову, суд залишив поза увагою, що у справі відсутні пояснення малолітньої потерпілої ОСОБА_2 (або хоча б результати співбесіди з нею працівника поліції), яка б могла підтвердити чи спростувати факт застосування до неї 23 лютого 2021 року домашнього насильства з боку матері ОСОБА_1 , як і відсутні докази про неможливість з`ясування цих обставин у ОСОБА_2 . Також у справі взагалі відсутні покази інших свідків з цього приводу.
При вирішенні апеляційної скарги відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людинияк джерела права.
Так згідно ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що з огляду на каральну мету адміністративного стягнення у виді штрафу, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах: «Надточій проти України» та «Лучанінов проти України»).
Загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.1732 КупАП не доводиться сукупністю наявних у справі доказів, які не є переконливими, достатньо вагомими і узгодженими між собою, а відтак викликають у суду обгрунтований сумнів.
Згідно з ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі 
                                                                        -  5  -
№ 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. 
За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наявним у справі доказам, не оцінив обставин справи в їх сукупності, що призвело до помилкового висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.1732 КУпАП.
З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова Деснянського районного суду м.Києва від 18 травня 2021 року щодо ОСОБА_1 скасуванню, а провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закриттю за відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1732 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
п о с т а н о в и в:
            
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволити.
Постанову Деснянського районного суду м.Києва від 18 травня 2021 року, якою  ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1732 КУпАП та накладено стягнення, скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.1732 КУпАП.
Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду                                                                     С.І.Савченко