ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року 
м. Черкаси   

Справа № 711/1822/18		
Провадження № 22-ц/821/854/21		
категорія: на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого- Василенко Л. І.,  
суддів: Бородійчука В. Г., Єльцова В. О.,
секретаря –  Анкудінова О. І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 20 травня 2019 року в частині залучення до участі в справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, у складі: головуючого судді Морозова В. В., 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу у сумі 172000 грн.
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 27 березня 2018 року відкрито провадження у справі № 711/1822/18 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У травні 2018 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу у сумі 326808 грн.
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 02 жовтня 2018 року прийнято справу № 711/4067/18 до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2018 року здійснений перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження даної цивільної справи в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті з підготовчим засіданням.
05 жовтня 2018 року від представника ОСОБА_3 у справі № 711/1822/18 надійшло клопотання про залучення до участі в справі правонаступника в якому просив суд залучити до участі в справі правонаступника позивача ОСОБА_3 – ОСОБА_1 .
В підтвердження наявності підстав для правонаступництва суду надано договір про відступлення прав вимоги від 04 вересня 2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . За цим договором ОСОБА_3 відступив право вимоги за борговими розписками від 10.11.2015 та від 20.02.2015, відповідно до яких ОСОБА_2 отримав у борг кошти в сумі 160000 грн та 95000 грн відповідно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 20 травня 2019 року залучено до участі в справі правонаступника позивача ОСОБА_1 та об`єднано справу № 711/1822/18 зі справою № 711/4067/18 та передано судді Смоляру О. А. для подальшого розгляду.
Ухвала мотивована тим, що у ході підготовчого судового засідання встановлено, що предмет позову, сторони у справі є ідентичним зі справою, що перебуває на розгляді у Черкаського районного суду у судді Смоляра О. А. з того ж предмету та з тих же підстав, тому спільний їх розгляд буде сприяти економії процесуального часу.
Щодо заміни позивача правонаступником, то суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 набув права вимоги у грошовому зобов`язанні ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_3 на суму 160000 грн та 96000 грн згідно договору про відступлення права вимоги від 04 вересня 2018 року, тому наявні підстави для заміни позивача правонаступником.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу        
У квітні 2021 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить суд скасувати ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 20 травня 2019 року в частині залучення до участі у справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що до початку розгляду справи, 06.05.2019 ним було подано клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з тим, що ним подано до Городищенського районного суду Черкаської області позовну заяву до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.
Зазначає, що ним було доведено до відому суду, що в провадженні Городищенського районного суду Черкаської області знаходиться справа № 691/1363/18 в якій оскаржуються розписки на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги ОСОБА_3 .
Вважає, що заявником не доведено належними та допустимими доказами наявність обставин реальної зміни сторони, що є обов`язком заявника, не доведено наявність обставин письмового повідомлення боржника про зміну кредитора із доданими доказами, а судом не було в достатній мірі з`ясовано обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували вони на момент їх переходу.
Крім того, відступлення права вимоги призводить лише до заміни сторони у кредитному договорі і не змінює умови укладеного кредитного договору.
Враховуючи наявність справи №691/1363/18, вважає, що кредитор не може бути замінений іншою особою, оскільки проводиться перевірка чинності даного правочину. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Згідно до розписки від 11.20.2015 ОСОБА_5 отримав позику у сумі 160000 грн від ОСОБА_3 терміном до 20.12.2015 та зобов`язувався повернути позику у зазначений термін (т. 2 а.с. 3).
Відповідно до розписки від 19.04.2016 ОСОБА_5 отримав позику у сумі 306000 грн від ОСОБА_3 терміном до 01.06.2016 та зобов`язувався повернути позику у зазначений термін (т. 1 а.с. 4).
Згідно договору про відступлення права вимоги від 04 вересня 2018 року укладеного між ОСОБА_3 позивачем у даній справі та ОСОБА_1 , первісний кредитор ( ОСОБА_3 ) передає новому кредитору ( ОСОБА_1 ) право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за зобов`язаннями, які випливають з боргових розписок від 10.11.2015 та від 20.02.2015, відповідно до яких ОСОБА_2 отримав у борг кошти в сумі 160000 грн та 95 000 грн (т. 2 а.с. 191).
Відповідно до акту прийому-передачі, що є додатком до договору про відступлення права вимоги від 04.09.2018, ОСОБА_3 (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) посвідчили, що первісним кредитором передано новому кредитору право вимоги до боржника у вигляді таких документів: оригінал розписки від 10.11.2015 на суму 160000 грн та оригінал розписки від 20.02.2015 на суму 95000 грн (т. 3 а.с. 192).

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, заслухавши представника ОСОБА_1 – адвоката Ткаченко Г. В., перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За приписами ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Приймаючи до уваги, що процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником), для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.
Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 55 ЦПК України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ч. 1 та ч. 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому, ст. 516 ЦПК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Отже, згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Звертаючись 05 жовтня 2018 року та 20 травня 2019 року з заявою про заміну сторони у справі, а саме позивача, представник ОСОБА_3 – адвокат Ткаченко Г. В. посилався на те, що ОСОБА_1 набув права кредитора за борговими зобов`язаннями ОСОБА_2 на підставі договору відступлення права вимоги від 04.09.2018, який був наданий суду.
Підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.
Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що позивачем не надано доказів, які підтверджують факт переходу права вимоги від ОСОБА_3 спростовується матеріалами справи.
Водночас, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.
Отже, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній об`єднаною палатою Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16.
Враховуючи викладене, задоволення заяви про заміну сторони правонаступником здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності (ст. 204 ЦК України).
Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не врахував, що в провадженні Городищенського районного суду Черкаської області знаходиться справа № 691/1363/18, в якій оскаржуються розписки на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги ОСОБА_3 , та не зупинив провадження у справі не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Дійсно, у провадженні Городищенського районного суду Черкаської області знаходиться справа № 691/1363/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.
Проте предметом вказаної справи є визнання недійсними розписок від 20.02.2015 та від 10.11.2015, а не оскарження договору відступлення права вимоги від 04.09.2018, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин.
Крім того, оскаржуваною ухвалою не вирішувалось клопотання ОСОБА_2 щодо наявності чи відсутності підстав для зупинення провадження у справі, а отже, вказане питання не є предметом апеляційного перегляду. 
Отже, враховуючи наведене та зважаючи на зміст договору від 04 вересня 2018 року, який укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також приймаючи до уваги відсутність доказів його нікчемності та визнання недійсним у встановленому законом порядку, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для заміни сторони у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до незгоди з оскаржуваною ухвалою.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 20 травня 2019 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 02 червня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

В. О. Єльцов