ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 р.	Справа № 480/5086/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С 
позивач ОСОБА_1 
представник позивача Маківський О.В.
представник відповідача Харченко О.О.
представник відповідача Чайченко О.В.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського міського голови на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 та додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 року, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повні тексти складено 27.01.21 та 05.02.2021 року відповідно  по справі № 480/5086/20
за позовом    ОСОБА_1      
до Міського голови м.Суми Лисенка Олександра Миколайовича                         
             про визнання протиправним та скасування розпорядження,стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до міського голови м.Суми Лисенка Олександра Миколайовича про визнання протиправним та скасування розпорядження від 22.06.2020 № 232-К про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, стягнення моральної шкоди.
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що спірним розпорядженням до нього, як до начальника відділу інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення Сумської міської ради, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за неналежне виконання посадових обов`язків, а саме: несумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, бездіяльність та безпідставне затягування термінів по виконанню заходів Міської програми «Автоматизація муніципальних телекомунікаційних систем на 2017-2019 роки в м. Суми». При цьому в розпорядженні конкретно не зазначено які посадові обов`язки позивачем належно не виконані та в чому саме полягає це невиконання. Крім того, відповідачем пропущений строк притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до міського голови м.Суми Лисенка Олександра Миколайовича про визнання протиправним та скасування розпорядження, стягнення моральної шкоди – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови м. Суми від 22.06.2020 № 232-К про застосування до начальника відділу інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.
У іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Додатковим рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 року  стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Сумської міської ради витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3200 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Сумської міської ради витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, та скасувати додаткове рішення суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що відділом інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення Сумської міської ради, який очолює позивач, не виконано заходи визначені в підпунктах 1.2 та 1.4 «Підпрогарами 8» Міської програми автоматизації на 2017-2019 роки, яка викладена в пункті 18 додатку 1 до рішення Сумської міської ради від 21,12.2016 року №1619-МР, та передбачає реалізацію пілотних проектів по впровадженню електронних сервісів в місті Суми.
26.12.2016 до Виконавчого комітету Сумської міської ради в особі Відділу інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення Сумської міської ради від ТОВ «Смарт Санрайз» згідно актів здачі-прийому надання послуг №1 та №2 були передані: «Проектно-кошторисна документація по впровадженню комплексної системи підвищення безпеки громадян м. Суми» на суму 395000,00 грн. та «Проектно- кошторисна документації по інформатизації сфери пасажирських перевезень міста Суми». Документація виготовлена на підставі договорів №911/16 та №912/16, укладених 09.12.2016.
Відповідач зауважує, що позивачем, як начальником відділу інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення Сумської міської ради, не було належним чином організовано проведення експертизи розробленої проектно-кошторисної документації.
Також, відповідач звертає увагу, що листом прокуратури Сумської області від 06.08.2019 №04/2/4/2-719вих19 на запит Виконавчого комітету Сумської міської ради від 29.07.2019 № 1441/03.02.02-08 була надана відповідь, що «вилучення примірників проектних документацій органом досудового розслідування ніяким чином не може заважати подальшій реалізації програми «Безпечне місто».
На думку відповідача, висновки суду першої інстанції про те що, очолюваний позивачем відділ не мав об`єктивної можливості провести згадувану експертизу не відповідають дійсності, при цьому суд знехтував доказами відповідача, які спростовують дану обставину.
Відповідач вважає, що оскільки позивач належним чином не організував проведення державної експертизи, то виготовлені проектно-кошторисні документації так і не були реалізовані у вигляді впровадження комплексної системи підвищення безпеки громадян м. Суми та забезпечення інформатизації сфери пасажирських перевезень міста Суми, що свідчить про завдання Сумській міській раді майнових збитків у вигляді коштів витрачених на їх розробку вказаної докуметації.
У відповідності до пункту 3 рішення Сумської міської ради від 21.12.2016 року №1619-МР відділ інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення Сумської міської ради повинен звітувати про результати виконання Міської програми на 2017-2019 роки щорічно 1 раз на рік до 31 березня року наступного за звітним.
З огляду на зазначене термін, коли відділ інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення мав би звітувати по виконанню заходів в останнє є 31.03.2020 року.
Відповідач вважає, що проступок позивача у вигляді несумлінного ставлення до виконання службових обов`язків, бездіяльності та безпідставного затягування термінів по виконанню заходів Міської програми на 2017-2019 роки - є триваючим правопорушенням, останній день якого спливає 31.03.2020.
Крім того, відповідач зазначає, посадовою інструкцією начальника відділу інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення Сумської міської ради Бєломара В.В., затвердженої 05.05.2016 р. секретарем Сумської міської ради ОСОБА_2 , визначено, що начальник відділу організовує роботу відділу та забезпечує виконання покладених на Відділ завдань.
Згідно пункту 10 посадової інструкції - начальник відділу бере участь в організації виконання рішень виконавчих органів вищого рівня, міської ради, її виконавчого комітету, розпоряджень міського голови, здійснює контроль за їх виконанням.
У відповідності до розділу «Відповідальність» посадової інструкції начальник відділу несе відповідальність за неякісне та несвоєчасне виконання посадових завдань та обов`язків.
В обгрунтування незгоди з додатковим рішення суду першої інстанції від 05.02.2021 року відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що на його думку, вартість наданих послуг адвокатом в розмірі 3 200 грн., не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з огляду на незначну для позивача складність вказаної справи, з урахуванням ціни позову немайнового характеру, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, а також не потребувала затрат значного часу.
Відповідач вважає, що справа № 480/5086/20 пов`язана із проходженням позивачем публічної служби, то вона відноситься до категорії справ незначної складності. Більш того, по даній категорії справ існує численна усталена судова практика, на яку наявне посилання в позовній заяві, а тому написання позовної заяви не потребувало численних зусиль та знань.
Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що на його думку, Розпорядження про накладення на позивача дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема у ньому не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення Позивачем трудових обов`язків.
Позивач наголошує, що відповідач достеменно знав про невиконання завдань Міської програми «Автоматизація муніципальних телекомунікаційних систем на 2017-2019 роки в місті Суми» починаючи з 2017 року (моменту вилучення документів правоохоронними органами в рамках кримінального провадження), був повідомлений про неможливість виконання програми листом позивача № 122/28-19 від 13.06.2019 року, видавав доручення № 34-Д від 15.07.2019 року, яким уповноважував правове управління Сумської міської ради звернутись до правоохоронних органів з вимогою про повернення вилученої документації по проекту «Безпечне місто» для можливості подальшої його реалізації, а притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності лише 22.06.2020 року, тобто через більше ніж 3 роки після вилучення правоохоронними органами проектної документації, то можна говорити про те, що відповідач порушив строк притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, визначений статтею 148 КзПП України, що виключає законність такого дисциплінарного стягнення, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Окрім того, позивач наголошує, що дисциплінарна відповідальність застосована до позивача за невиконання програми, затвердженої рішенням СМР від 21.12.2016р. № 1619-МР. Так от, згідно рішення СМР від 13.11.2019р. № 5845-МР вищезазначене рішення СМР з 01.01.2020р. втратило свою чинність. Чомусь Відповідач замовчує цю обставину.
Також, позивач звертає увагу на додаток № 1 до рішення СМР від 21.12.2016р. № 1619-МР, в якому зазначено, що за реалізацію пілотних проектів по впровадженню електронних сервісів (Підпрограма 8) відповідальним є не тільки очолюваний позивачем відділ, а й КП «Інфосервіс» СМР. Яким чином відповідач «розділив» відповідальність цих двох суб`єктів не зрозуміло, адже жодного письмового розподілу обов`язків в частині виконання програми не існує.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача в частині незгоди з додатковим рішенням суду першої інстанції, позивач у відзиві наголошує, що витрати на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають відшкодуванню.
Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представники відповідача підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.
Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно з розпорядженням міського голови м. Суми № 175-к від 27.04.2016 ОСОБА_1 був переведений на посаду начальника відділу інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення Сумської міської ради (т.1 а.с.12).
15.05.2020 міський голова м. Суми ОСОБА_3 виніс розпорядження № 131-Р про проведення службового розслідування стосовно начальника відділу комп`ютерного забезпечення та інформаційних технологій Сумської міської ради ОСОБА_1 .
Підставою проведення службового розслідування визначено «поширення у ЗМІ інформації, яка шкодить авторитету служби в органах місцевого самоврядування та викликає значний суспільний резонанс», а його метою - встановлення можливого недодержання позивачем законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства (т.1. а.с. 13-14).
За результатами службового розслідування складено акт від 19.06.2020, за висновками якого в діях начальника відділу інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення Сумської міської ради ОСОБА_1 встановлено факт бездіяльності та безпідставного затягування термінів по виконанню заходів Міської програми «Автоматизація муніципальних телекомунікаційних систем на 2017-2019 роки в м. Суми», затвердженої рішенням Сумської міської ради від 21 грудня 2016 року № 1619-МР (зі змінами), а саме:
- заходів «Реалізація пілотного проекту по впровадженню комплексної системи підвищення безпеки громадян в місті Суми» та «Реалізація пілотного проекту по інформатизації сфери пасажирських перевезень міста Суми» завдання «Реалізація пілотних проектів по впровадженню електронних сервісів» (Підпрограма 8), які були спрямовані на впровадження систем відеоспостереження, відеофіксації, супутньої інфраструктури, системи оповіщення, впровадження сервісів електронного квитка, відстеження руху транспорту, обрахунку пасажиропотоку, інших електронних сервісів в місті Суми;
- заходу «Розробка, доопрацювання проектно-кошторисної документації електронних сервісів, проведення експертиз проектів» завдання «Реалізація пілотних проектів по впровадженню електронних сервісів» (Підпрограма 8)».
Рекомендовано міському голові застосувати до начальника відділу інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення Сумської міської ради ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани (т.1 а.с.74-95).          
22.06.2020 Сумський міський голова видав розпорядження № 232-К «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності», згідно якого  за неналежне виконання посадових обов`язків, а саме: несумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, бездіяльність та безпідставне затягування термінів по виконанню заходів Міської програми «Автоматизація муніципальних телекомунікаційних систем на 2017-2019 роки в м. Суми» оголошено догану начальнику відділу інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення Сумської міської ради ОСОБА_1 (т.1 а.с.11). 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваного розпорядження міського голови м. Суми від 22.06.2020 № 232-К про застосування до начальника відділу інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення, чим порушено законні інтереси позивача.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Сумської міської ради витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3200 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3200 грн. з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Статтею 2 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Згідно з частиною першою ст. 7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.           
Основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є, зокрема: забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі (ст. 8 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування").
Відповідно до ст. 23 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" особи, винні у порушенні законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, притягуються до цивільної, адміністративної або кримінальної відповідальності згідно із законом.
Колегія суддів зазначає, що притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб органів місцевого самоврядування розділом VI Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", яким визначено відповідальність за порушення законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, не передбачено.
Водночас, одним з основних принципів служби в органах місцевого самоврядування, закріплених у статті 4 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", є персональна відповідальність за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків.
Крім того, статтею 19 цього Закону визначено, що особливості дисциплінарної відповідальності посадових осіб місцевого самоврядування забезпечуються у порядку, передбаченому законом.
Аналізуючи наведені норми права, колегія суддів вважає, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування". 
Отже, на позивача поширюються порядок застосування дисциплінарного стягнення та гарантії, передбачені Кодексом Законів про працю України (далі по тексту – КЗпП України).
Згідно з частиною першою ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.
Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Колегія суддів зазначає, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни суд з`ясовує, коли мало місце і в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
З матеріалів справи, зокрема з розпорядження Сумського міського голови від 22.06.2020 № 232-К «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» вбачається, що начальнику відділу інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення Сумської міської ради ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання посадових обов`язків, а саме: несумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, бездіяльність та безпідставне затягування термінів по виконанню заходів Міської програми «Автоматизація муніципальних телекомунікаційних систем на 2017-2019 роки в м. Суми».
Отже, в розпорядженні не зазначено коли мало місце неналежне виконання посадових обов`язків, яких саме обов`язків, в чому полягало несумлінне ставлення до виконання службових обов`язків. У розпорядженні також не вказано про затягування яких конкретно термінів іде мова, чим ці терміни передбачені, і по виконанню яких конкретно заходів терміни безпідставно затягувалися, оскільки програма «Автоматизація муніципальних телекомунікаційних систем на 2017-2019 роки в м. Суми» складалася з декількох заходів.
Таким чином, розпорядження Сумського міського голови від 22.06.2020 № 232-К «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» не відповідає вимогам трудового законодавства.
Також, колегія суддів звертає увагу, що згідно акту службового розслідування, програма «Автоматизація муніципальних телекомунікаційних систем на 2017-2019 роки в м. Суми» не була профінансована у повному обсязі.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до Сумської міської ради з письмовими заявами про необхідність належного фінансування програми та забезпечення відповідними спеціалістами для реалізації програми. 
Крім того, проектно-кошторисна документація по програмі «Автоматизація муніципальних телекомунікаційних систем на 2017-2019 роки в м. Суми» була вилучена правоохоронними органами 14.06.2017, у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження.
За таких обставин комісія в акті службового розслідування зазначила, що ОСОБА_1 вживалися відповідні заходи з метою виконання заходів програми «Автоматизація муніципальних телекомунікаційних систем на 2017-2019 роки в м. Суми», але з різних причин не були виконані або не завершені в повному обсязі.          
Отже, відповідач фактично сам визнає, що існували незалежні від ОСОБА_1 обставини, за яких програма "Автоматизація муніципальних телекомунікаційних систем на 2017-2019 роки в м. Суми" не могла бути виконана своєчасно.
Колегія суддів зауважує, що згідно з додатком № 1 до рішення Сумської міської ради від 21.12.2016 № 1619-МР, за реалізацію пілотних проектів по впровадженню електронних сервісів (Підпрограма 8 програми «Автоматизація муніципальних телекомунікаційних систем на 2017-2019 роки в м. Суми») відповідальним є не тільки очолюваний позивачем відділ, а й КІТ «Інфосервіс» Сумської міської ради. 
Проте, відповідачем не були визначені повноваження та відповідальність цих двох учасників розробки та реалізації програми «Автоматизація муніципальних телекомунікаційних систем на 2017-2019 роки в м. Суми».
Так, вказані обставини не були враховані відповідачем при вирішенні питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, про що свідчить зміст спірного розпорядження Сумського міського голови.
Водночас, з акту службового розслідування вбачається, що з вини позивача не була проведена експертиза проектно-кошторисної документації, кошти на проведення якої були виділені в листопаді 2017 року. Проте, як пояснював ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування, вказані кошти пішли на закупівлю обладнання у 2017 році, оскільки проектно-кошторисна документація по програмі «Автоматизація муніципальних телекомунікаційних систем на 2017-2019 роки в м. Суми» була вилучена правоохоронними органами 14.06.2017 та не повернута, у зв`язку з чим проведення по ній експертизи було неможливе, про що було відомо відповідачу.
Такі твердження ОСОБА_1 не були спростовані відповідачем ні під час службового розслідування, ні в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанції.
На думку відповідача, саме не проведення експертизи призвело до порушення строків реалізації програми «Автоматизація муніципальних телекомунікаційних систем на 2017-2019 роки в м. Суми».
Тобто, позивачу інкримінується порушення, що мало місце в 2017 році, за яке він не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності в силу положень ст.148 КЗпП України.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача стосовно звинувачень позивача у несумлінному ставленні до виконання службових обов`язків, бездіяльності та безпідставного затягування термінів по виконанню заходів програми «Автоматизація муніципальних телекомунікаційних систем на 2017-2019 роки в м. Суми», колегія суддів не бере до уваги, оскільки про них не зазначено ні в акті службового розслідування, ні в розпорядженні міського голови.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що міський голова м. Суми, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності свого розпорядження від 22.06.2020 № 232-К про застосування до начальника відділу інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про неспівмірність заявлених витрат на правничу допомогу та необгрунтованість додаткового рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 року  в цілому, колегія суддів зазначає наступне. 
Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. До правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Відповідно до положень ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на правову допомогу, позивачем надано договір від 24.07.2020 № 2407 про надання правової допомоги, додаткова угода № 1 від 24.07.2020, додаткова угода №2 від 31.08.2020, квитанція від  27.10.2020 №2126-3103-7836-2162 на суму 1700 грн., квитанція  від 25.01.25 №0.0.1992571452.1 на суму 1500 грн., акт приймання наданих послуг по договору від 24.07.2020 №2407 (а.с.224-234).
Так, відповідно до додаткової угоди № 1 від 24.07.2020 вартість юридичної допомоги  з підготовки  проекту адміністративного позову склав 800 грн, участь в одному засіданні - 600 грн 
З матеріалів справи вбачається, що  представник позивача Маківський О.В. приймав участь у судовому засіданні 22.10.2020 (підготовче судове засідання  1 год. 13 хв), 16.12.2020 (підготовче засідання 1 год), 24.12.2020 (відкладено розгляд справи - 5 хв), 05.01.2021 (розгляд справи по суті 1 год. 50 хв),. 21.01.2021 (розгляд справи по суті 1 год) (т. 2 а.с.13, 170, 188-189, 216).
          Суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
          З огляду на викладене, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд виходить з оцінки складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).
Суд першої інстанції, з огляду на рівень складності справи, її значення для позивача та обсяг наданих послуг, виходячи з критерію пропорційності дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу (включаючи винагороду), що підлягає стягненню з відповідача повинен становити 3200 грн.
Частиною 4 ст.134 КАС України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, виходив зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) з чим суд апеляційної інстанції повністю погоджується.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).
Колегія суддів зазначає, що справа, по якій адвокатом надано послуги, розглядалась за правилами загального позовного провадження, проводилось п`ять судових засідань, у яких брав участь адвокат, справа має значний об`єм письмових матеріалів та доказів, спірні правові відносини мають специфічний характер, що потребує додаткового часу для їх вивчення.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 3200 грн. є цілком співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, що відповідає критерію реальності таких витрат.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваного розпорядження міського голови м. Суми від 22.06.2020 № 232-К про застосування до начальника відділу інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення, чим порушено законні інтереси позивача.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 та додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 по справі № 480/5086/20 відповідають вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Сумського міського голови залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 та додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 по справі № 480/5086/20 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  20.05.2021 року