Справа № 462/1712/20                                Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3119/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 травня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
Секретар Сеньків Х.І.
З участю: позивача ОСОБА_1 та її представника- адвоката Курілець Х.З., представника відповідачів адвоката Панчук Ю.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 462/1712/20 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката Панчука Юрія Григоровича на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 05 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними, -

в с т а н о в и в :

24.03.2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів, а саме: 
-договору купівлі-продажу транспортного засобу BMW535D, 2005 року випуску, об`єм двигуна 2 993 см куб. укладеного 30.07.2019 року між ПП «Віксор» та ОСОБА_4 ;
-договору купівлі-продажу транспортного засобу PEUGEOT PARTNER, 2009 року випуску укладений між ПП «БУКАВТОХІТ» в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 30.07.2019 року.
Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 05 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 7453/19/002265 від 30.07.2019 року ТЗ марки BMW чорного кольору, модель 535-седан-В, 2005 року випуску.
В решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.
Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 07 жовтня 2020 року внесено виправлення у резолютивну частину рішення від 05 жовтня 2020 року, де викладено абзац четвертий резолютивної частини рішення у такій редакції: Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн.
Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог. Висновки суду в цій частині позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає договір купівлі-продажу ТЗ « PEUGEOT PARTNER, 2009 року випуску укладений між ПП «БУКАВТОХІТ» в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 30.07.2019 року фіктивним. Як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3 не мали мети встановлення правових наслідків правочину. ПП «БУКАВТОХІТ» діяло, виключно, як представник на підставі договору комісії. Зазначений договір був укладений ОСОБА_2 на користь свого рідного брата ОСОБА_3 з метою, щоб майно, яке набуте нею з відповідачем ОСОБА_2 за час подружнього життя вибуло з речей, які підлягають поділу як спільне майно подружжя. Вважає такий договір фіктивним відповідно до ч.ч.1,2 ст. 234 ЦК України. Посилається на факт штучного заниження вартості спірного автомобіля у розмірі 15 000,00 грн. Із Звіту про незалежну оцінку спірного транспортного засобу вбачається, що така становить на день укладення договору купівлі-продажу 30.07.2019 року 132 000,00 грн., що є суттєво вищою від зазначеної вартості у договорі.
Просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у позовних вимогах та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.
Представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвокат Панчук Ю.Г. в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, оскільки таке є необґрунтоване.
Посилається на те, що сторонами договору купівлі-продажу № 7453/19/002265 від 30.07.2019 року, який було визнано судом недійсним в оскаржуваному рішенні є продавець- ПП «Віксор» та Покупець ОСОБА_4 . Однак, ПП «Віксор» як сторона договору купівлі-продажу не було залучено до участі у справі ні як відповідач, ані третя особа, що не заявляє самостійних вимог. Так як суд не з`ясував думку обох сторін договору, відтак обставини справи неналежно та не повністю з`ясовані, що є підставою для його скасування.
Просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову повністю.
Відповідно до статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.
Відповідачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, однак забезпечили явку свого представника адвоката Панчука Ю.Г.
Відповідач по справі ОСОБА_2 та його представник адвокат Панчук Ю.Г. подали клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки відповідач ОСОБА_2 не може з`явитися в судове засідання. Враховуючи те, що інтереси всіх відповідачів представляє адвокат Панчук Ю.Г., який з`явився в судове засідання, неявка в судове засідання апеляційної інстанції сторони по справі чи інших учасників, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК).
За змістом частини першої статті 372 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Курилець Х.З. на підтримання доводів апеляційної скарги від імені ОСОБА_1 та заперечення доводів апеляційної скарги відповідачів, пояснення представника відповідачів адвоката Панчука Ю.Г. на підтримання доводів апеляційної скарги від імені відповідачів та заперечення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає до задоволення, апеляційна скарга відповідачів до задоволення не підлягає.
Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2005 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 04.02.2006 року (а.с.10).
Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 17.02.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.204).
За час спільного проживання сторін у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2005 року по 2020 рік ними набуто спільне майно, зокрема, транспортний засіб PEUGEOT PARTNER, 2009 року випуску, тип ТЗ - загальний легковий пасажирський-В, шасі (кузов,рама) № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 (далі ТЗ Пежо партнер) та транспортний засіб BMW 535D, 2005 року випуску, об`єм двигуна 2993 см куб, д.н.з. НОМЕР_4 (далі ТЗ БМВ 535Д). ТЗ Пежо Партнер був зареєстрований на позивача ОСОБА_1 , НОМЕР_5 був зареєстрований на ОСОБА_2 .
Після подачі відповідачем ОСОБА_2 позовної заяви в суд про розірвання шлюбу 27.02.2019 року та недосягнення примирення між подружжям, позивач ОСОБА_1 29.11.2019 року звернулася у Яворівський районний суд Львівської області із позовом про поділ спільного майна подружжя.
Однак, згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області від 27.01.2020 року за № 31/13-К-21/Аз її повідомлено, що згідно даних ЄДР ТЗ 15 січня 2019 року в ТСЦ №4641 РСЦ МВС у Львівській області на ім`я ОСОБА_2 був зареєстрований ТЗ БМВ 535Д, 2005 року випуску, який станом на 27.01.2020 року перереєстрований на ім`я ОСОБА_4 (мати відповідача).
ТЗ Пежо Партнер, 2009 року випуску, яким відповідач ОСОБА_2 керував по довіреності від її імені відчужений рідному брату відповідача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу ТЗ № 6086/19/000289 від 30.07.2019 року про що вона дізналася у грудні 2019 року, коли вирішила переоформити договір страхування через закінчення строків попереднього договору.
Позивач зазначила, що згоди на відчуження ТЗ не надавала, коштів від реалізації не отримувала, правочини є фіктивними з метою позбавити її частки у спільно нажитому майні подружжя.
Зазначає, що мати відповідача - жінка похилого віку, якій 73 роки, ніколи не водила автомашини, прав на водіння немає. Не виключає той факт, що ОСОБА_4 не відомо що вона є власником автомашини, як і рідному брату відповідача ОСОБА_3 , який 05 жовтня 2020 року на судовому засіданні визнав, що йому від відповідача ОСОБА_2 стало відомо про продаж на його прізвище автомашини Пежо Партнер, 2009 року випуску. Повідомила суду, що обидва ТЗ знаходяться по місцю проживання відповідача ОСОБА_2 .
Відповідно до частини першої статті 355 Цивільного кодексу України (далі ЦК) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
За приписами частини першої, другої статті 369 ЦК співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. 
Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. 
Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу № 7453/19/002265 від 30.07.2019 року ТЗ марки БМВ, 2005 року випуску як такий, що вчинений з порушенням вимог ст.369 ЦК, оскільки ТЗ БМВ належав подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як спільно нажите майно подружжя, що відповідає вимогам ст.ст.60,70 Сімейного кодексу України (далі СК).
Укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що другий з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна та третя особа-контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс/17.
Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги представника відповідачів ОСОБА_6 , що суд неповно дослідив всі обставини справи в частині визнання договору купівлі-продажу автомашини БМВ 535Д, 2005 року випуску, оскільки продавець ПП «Віксор» не був залучений до справи як сторона договору ні відповідачем, ні третьою особою.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.07.2019 року ТЗ БМВ 535Д був відчужений ПП «Віксор» як комісіонером від імені комітента відповідача ОСОБА_2 на покупця ОСОБА_4 за 40 000 грн. (а.с.122-125). Згідно висновку судової комісійної експертизи від 09.04.2021 року №641 середня ринкова ціна автомобіля БМВ-535Д, 2005 року випуску на квітень 2021 року становить 449 652 грн. (долучено до матеріалів справи). 
Відповідно до ст.1011 ЦК за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
Враховуючи те, що права комісіонера ПП «Віксор» не порушені, не оскаржені учасниками справи, суд не залучав такого до участі у справі. Від відповідачів чи представника відповідачів ОСОБА_6 клопотання про залучення ПП «Віксор» як третю особу на стороні відповідача не поступало. Визнання судом договору-купівлі продажу автомашини БМВ 535Д від 30.07.2019 року недійсним, не впливає на порушення прав ПП «Вікасор» та не тягне за собою для комісіонера негативних наслідків, а тому доводи представника відповідачів ОСОБА_6 не спростовують висновків суду.
Щодо відмови суду у визнанні недійсним договору купівлі-продажу ТЗ Пежо Партнер, 2009 року випуску на прізвище відповідача ОСОБА_3 , укладеного 30.07.2019 року між ПП «БУКАВТОХІТ» в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з підстав, що судом встановлено, що 16.04.2018 року ОСОБА_1 на підставі довіреності уповноважила ОСОБА_2 бути її представником з питань продажу, страхування, передачі в оренду, позичку за ціну і на умовах на розсуд представника належного їй на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_6 , виданого Центром ДАІ 6105, 29.09.2015 року автомобіля марки Пежо Партнер, 2009 року випуску, для чого вона уповноважила ОСОБА_2 ,, зокрема, одержувати та сплачувати грошові суми в розмірах згідно з калькуляціями або за домовленістю, за неї розписуватись, колегія суддів вважає неналежним доказом.
Судом безпідставно встановлено, що 30.07.2019 року між комісіонером ПП «Букавтохіт» та комітентом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності, був укладений договір комісії № 000289 щодо продажу ТЗ Пежо Партнер, оскільки сам договір комісії не містить посилання на будь-якого представника від імені позивача ОСОБА_1 (а.с. 12-15, 120-121).
Довіреність, на яку суд посилався та прийняв як належний доказ не містить всіх необхідних реквізитів, не посвідчена нотаріально, відсутній реєстраційний номер, така є лише зразком довіреності, яку позивач ОСОБА_1 мала намір посвідчити. (а.с.16).
Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні 05.10.2020 року визнав, що йому стало відомо від рідного брата ОСОБА_2 про продаж автомобіля Пежо Партнер, 2009 року випуску на нього, однак зазначений ТЗ знаходиться у користуванні відповідача ОСОБА_2 , чого останній не заперечив.
Відповідно до ст.234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.
Встановлені судом обставини щодо відчуження ТЗ Пежо Партнер, 2009 року випуску, суд вважає як такі, що направлені не для мети правових наслідків виникнення, зміни, припинення цивільних прав та обов`язків.
Щодо ПП «Букавтохіт» таке виконувало обов`язки комісіонера у договорі комісії з комітентом ОСОБА_2 , права такого не порушені, клопотань відповідачів чи їх представника про залучення до справи як третьої особи без самостійних вимог не поступало.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-2388св14 у рішенні від 28.05.2014 року прописав, що оспорюваний договір є фіктивним, оскільки дії сторін під час його укладення були направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором, а на фіктивний перехід права власності на спірне майно від особи до особи, при наявності умислу на укладення договору між близькими родичами з метою приховання цього майна від виконання в майбутньому за його рахунок грошових зобов`язань, шляхом звернення стягнення на це майно.
Відповідно до вище зазначеного, відповідач ОСОБА_2 мав намір приховати спільно нажите ним з позивачем ОСОБА_1 майно, щоб уникнути відповідальності при його поділі як колишнім подружжям в той час, коли позивач вже звернулася в суд з позовом про поділ зазначеного майна подружжя і при підготовці написання позовної заяви дізналася про відчуження.
Про фіктивність вчинених ОСОБА_2 правочинів свідчить і ціна відчуження ТЗ, в тому числі, Пежо Партнер, яка зазначена 15 000,00 грн., а згідно наданого позивачем Звіту про незалежну оцінку станом на 30.07.2019 року ТЗ Пежо Партнер вартує 132 000,00 грн. (а.с.228-242).
Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, однак вважає, що рішення суду в частині відмови у визнанні недійсним договору купівлі-продажу ТЗ Пежо Партнер від 30.07.2019 року є незаконним та підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову повністю.
Відповідно до частини першої п.п.3,4 ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
-п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
-п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК суд, при ухваленні рішення проводить розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 - адвоката Панчука Юрія Григоровича залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 05 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу PEUGEOT PARTNER 2009 року випуску, укладений 30 липня 2019 року між ПП «Букавтохіт» в особі директора Лебедь М.Т. та ОСОБА_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 по 420 грн. з кожного судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 24 травня 2021 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк