ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/72/21 Справа № 200/22197/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Женеску Е. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.,
         суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В., 
         за участю секретаря Заворотного К.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , правонаступниками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора про скасування постанови, встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності; та за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступниками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , третя особа Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спадщини, визнання права власності,- 

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року  ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора про скасування постанови, встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності.
В обґрунтування позовних вимог, які уточнювався в ході розгляду справи, ОСОБА_2 посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 . На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем мешкала вона та їх син - ОСОБА_5 . Вони, як спадкоємці, а також мати померлого - ОСОБА_3 та дочка - ОСОБА_1 звернулись до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Однак, постановою нотаріуса від 15 листопада 2016 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру, оскільки на підставі постанови Бабушкінського ВДВС № 16974118 від 23 січня 2011 року квартира перебувала під арештом. Позивач вказувала, що вважає за необхідне встановити факт проживання однією сім`єю із ОСОБА_6 в період з 1998 року по 18 червня 2011 року. Так як з 1997 року вони почали проживати в однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 , від цих стосунків ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_7 . У цей час ОСОБА_6 був одружений із ОСОБА_8 , та їх шлюб було розірвано у судовому порядку 15 листопада 2000 року. Однак, починаючи з 1998 року вони почали заощаджувати з метою купівлі нового житла та придбали квартиру АДРЕСА_1 . З 12 серпня 2002 року вона, ОСОБА_6 та їх син ОСОБА_7 проживали та були зареєстровані у спірній квартирі. З наведених підстав вона вважає, що вказана квартира є спільним сумісним майном її та ОСОБА_6 . Просила скасувати постанову Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 23 січня 2011 року по виконавчому провадженню № 16974118 про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 в зв`язку із закриттям виконавчого провадження та смертю боржника ОСОБА_6 ; визнати факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 однією сім`єю в період з 25 липня 1998 року по 18 червня 2011 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 майном ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , які проживали однією сім`єю, але не перебували в шлюбі між собою, набутим ними за час спільного проживання, яке належить їм на праві спільної сумісної власності; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки чотирьохкімнатної квартири №24, яка розташована в житловому будинку, складається з: 1-коридор, 2,3,10,11 –житлові кімнати, 4,5,6,7-комори, 8-туалет, 9-ванна, 12-кухня, 13-лоджія, житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 , як майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , які проживали однією сім`єю, але не перебували в шлюбі між собою, набутим ними за час спільного проживання; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частки чотирьохкімнатної квартири №24, яка розташована в житловому будинку, складається з: 1-коридор, 2,3,10,11 – житлові кімнати, 4,5,6,7-комори, 8-туалет, 9-ванна, 12-кухня, 13-лоджія, житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_6 ; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частки чотирьохкімнатної квартири №24, яка розташована в житловому будинку, складається з: 1-коридор, 2,3,10,11 –житлові кімнати, 4,5,6,7-комори, 8-туалет, 9-ванна, 12-кухня, 13-лоджія, житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_6 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частки чотирьохкімнатної квартири №24, яка розташована в житловому будинку, складається з: 1-коридор, 2,3,10,11 –житлові кімнати, 4,5,6,7-комори, 8-туалет, 9-ванна, 12-кухня, 13-лоджія, житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її сина ОСОБА_6 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частки чотирьохкімнатної квартири №24, яка розташована в житловому будинку, складається з: 1-коридор, 2,3,10,11 –житлові кімнати, 4,5,6,7-комори, 8-туалет, 9-ванна, 12-кухня, 13-лоджія, житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_6 . 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спадщини, визнання права власності.
В обґрунтування своїх позовних вимог, які уточнювався в ході розгляду справи, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є спадкоємцем за законом після батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . До одруження 06 березня 1993 року з її матір`ю - ОСОБА_8 , ОСОБА_6 свого житла не мав, та після одруження був зареєстрований у квартирі дружини за адресою: АДРЕСА_5 . ОСОБА_8 . 20 липня 1999 року разом з нею виїхали за кордон на лікування. 15 листопада 2000 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 не знявся з реєстраційного обліку у вказаній квартирі та продовжував там жити. В той час, коли вона знаходилась за кордоном, її батько ОСОБА_6 приватизував квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 112,2 кв.м., на себе, ОСОБА_8 та на неї. Коли вона була неповнолітньою, 28 березня 2002 року, ОСОБА_6 звернувся до Управління у справах дітей Бабушкінської районної ради м.Дніпропетровська з проханням дозволити продаж 1/3 зазначеної квартири та взяв на себе зобов`язання придбати нове житло й врахувати її інтереси. 04 червня 2002 року ОСОБА_6 продав вказану квартиру. Таким чином, вважає, що у її батька ОСОБА_6 виник майновий борг перед нею у вигляді 37,4 кв.м. загальної площі проданої квартири. 12 серпня 2002 року ОСОБА_6 купив квартиру АДРЕСА_1 на своє ім`я. Після повернення з лікування у 2006 році вони разом з матір`ю вселились у квартиру бабусі за адресою: АДРЕСА_7 , де вона мешкає і на теперішній час. Власного житла вона не має. Мати ніколи нічого їй не розповідала про взаємовідносини з батьком, стосунки з яким не підтримувались з 2007 року. На її запит Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради 20 вересня 2017 року надала висновок, що при придбанні квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 не було враховано її, як дитини, інтереси та порушено право на житло. Після отримання вказаної відповіді вона дізналась, що в неї була особиста частка спільного житла. Ніякої довіреності ОСОБА_8 на здійснення дій від свого імені та від її імені ОСОБА_6 не надавала, оскільки знаходилась за кордоном і в Україну до 2006 року не в`їжджала. З 23 березня 2011 року на спадкову квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт за несплату ОСОБА_6 аліментів згідно з постановою державного виконаця ВП № 16974118 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно розрахунку державного виконавця, станом на 23 липня 2015 року борг ОСОБА_6 зі сплати аліментів становить 58619 грн. 51 коп. Таким чином, у ОСОБА_6 виник грошовий борг перед нею у зазначеній сумі, який на момент його смерті не погашений. Заповіту ОСОБА_6 не складав, у квартирі АДРЕСА_1 ніхто, крім нього, не був зареєстрований. Крім неї із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_3 (як його мати) та ОСОБА_2 (як його дружина - у шлюбі з 2011 року). Проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не надані правовстановлюючі документи на спірну квартиру. З наведених підстав ОСОБА_1 просила суд визнати борг ОСОБА_6 перед нею - донькою ОСОБА_1 у вигляді 37,4 кв.м. загальної площі житла за невиконання гарантії збереження прав дитини на житло та особистих зобов`язань при продажу частки спільної сумісної квартири АДРЕСА_5 ; визнати за нею право власності на 37,4 кв.м. загальної площі житла у квартирі АДРЕСА_1 ; визнати борг ОСОБА_6 перед донькою ОСОБА_1 з виплати аліментів у сумі 58619,51 грн. згідно з Постановою ВП №16974118 від 23.03.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; визначити розмір до стягнення заборгованості померлого ОСОБА_6 зі сплати аліментів - з кожного спадкоємця, що вчасно, у визначений Законом термін, звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою - 1/3 частину, тобто 19539,83 грн.; стягнути з ОСОБА_3 борг ОСОБА_6 у сумі 19539,83 грн. на користь ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 борг ОСОБА_6 у сумі 19539,83 грн. на користь ОСОБА_1 ; розподілити спадковий залишок - (90,9 - 37,4) = 53,5 кв.м. загальної площі квартири АДРЕСА_1 між спадкоємцями, що вчасно, у визначений Законом термін, звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами, на 3 рівні частки - по 17,83 кв.м. загальної площі квартири кожному спадкоємцю; визнати за нею право власності на 17,83 кв.м. загальної площі квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 ; визнати за ОСОБА_3 , 1975 р.н., право власності на 17,83 кв.м. загальної площі квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , оскільки ця частка дорівнює 1/5 загальної площі квартири, не може бути виділена в натурі (відсутність жилих приміщень площею 9,53 кв.м.), спільне володіння неможливе через те, що сторони знаходяться в неприязних стосунках, не є членами родини, припинення права власності не завдасть істотної шкоди, оскільки ОСОБА_3 зареєстрована та має житло в іншому місці, виплатити їй грошову компенсацію, виходячи з оцінки майна, виконаної на замовлення ОСОБА_2 на рік смерті ОСОБА_6 - 1 кв.м. = 6525,0 грн., тобто 17,83 кв.м.х 6525 грн/кв.м. = 116340,75 грн.; визнати за ОСОБА_2 право власності на 17,83 кв.м. загальної площі квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , оскільки ця частка дорівнює 1/5 загальної площі квартири, не може бути виділена в натурі (відсутність жилих приміщень площею 9,53 кв.м.), спільне володіння неможливе через те, що сторони знаходяться в неприязних стосунках, не є членами родини, припинення права власності не завдасть істотної шкоди, оскільки ОСОБА_2 зареєстрована та має житло в іншому місці, виплатити їй грошову компенсацію, виходячи з оцінки майна, виконаної на замовлення ОСОБА_2 на рік смерті ОСОБА_6 - 1 кв.м. = 6525,0 грн., тобто 17,83 кв.м.х 6525 грн/кв.м. = 116340,75 грн.; стягнути з неї на користь інших спадкоємців - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - вартість їхніх часток спадкового майна (116340,75 грн.) за вирахуванням розміру успадкованої заборгованості (19539,83 грн.) в сумі 96800,92 грн.; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому. 
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора про скасування постанови, встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності та цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спадщини, визнання права власності, присвоївши об`єднаній справі № 200/22197/16-ц.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора про скасування постанови, встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності задоволено в повному обсязі. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спадщини, визнання права власності задоволено частково. Скасовано постанову Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 23 березня 2011 року по виконавчому провадженню №16974118 про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 . Визнано факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 однією сім`єю в період з 25 липня 1998 року по 18 червня 2011 року. Визнано квартиру АДРЕСА_1 майном ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , які проживали однією сім`єю, але не перебували в шлюбі між собою, набутим ними за час спільного проживання, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки чотирьохкімнатної квартири №24, яка розташована в житловому будинку, складається з: 1-коридор, 2,3,10,11 –житлові кімнати, 4,5,6,7-комори, 8-туалет, 9-ванна, 12-кухня, 13-лоджія, житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 , як майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , які проживали однією сім`єю, але не перебували в шлюбі між собою, набутим ними за час спільного проживання. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частки чотирьохкімнатної квартири №24, яка розташована в житловому будинку, складається з: 1-коридор, 2,3,10,11 –житлові кімнати, 4,5,6,7-комори, 8-туалет, 9-ванна, 12-кухня, 13-лоджія, житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_6 . Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частки чотирьохкімнатної квартири №24, яка розташована в житловому будинку, складається з: 1-коридор, 2,3,10,11 –житлові кімнати, 4,5,6,7-комори, 8-туалет, 9-ванна, 12-кухня, 13-лоджія, житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_6 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частки чотирьохкімнатної квартири №24, яка розташована в житловому будинку, складається з: 1-коридор, 2,3,10,11 –житлові кімнати, 4,5,6,7-комори, 8-туалет, 9-ванна, 12-кухня, 13-лоджія, житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її сина ОСОБА_6 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частки чотирьохкімнатної квартири №24, яка розташована в житловому будинку, складається з: 1-коридор, 2,3,10,11 –житлові кімнати, 4,5,6,7-комори, 8-туалет, 9-ванна, 12-кухня, 13-лоджія, житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_6 . В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2020 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 161 грн. 11 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 161 грн. 11 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 161 грн. 11 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 300 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 300 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення вимог процесуального закону.
Відповідач ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.3 а.с.167). 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до участі у справі у якості правонаступників померлого відповідача - ОСОБА_3 (т. 4 а.с.90-92). 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 06 березня 1993 року уклав шлюб з ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_8 » (т. 2 а.с.39).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 20 серпня 1997 року народження відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради народжених депутатів м. Дніпропетровська (т.1 а.с. 8).
ОСОБА_1 змінила прізвище на - ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серія НОМЕР_3 , виданим 08 січня 2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (т.1 а.с.9).
Як вбачається з відмітки у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_8 20 липня 1999 року виїхала за межі України та повернулась в Україну 27 вересня 2006 року (т.1 а.с.59).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 27 квітня 2011 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 579 від 15 листопада 2000 року (т.2. а.с. 11).
ОСОБА_6 ,  ОСОБА_8 , ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_5 загальною площею 112,2 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01 квітня 2002 року, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів (т.1 а.с. 257).
04 червня 2002 року ОСОБА_6 , який діяв у своїх інтересах, та як законний представник неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , та за дорученням від імені ОСОБА_8 від 01 березня 2002 року, продав квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , Закритому акціонерному товариству «Акта», що підтверджується копією дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. (т.1 а.с.62, т.2 а.с. 171).
12 серпня 2002 року між ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 (продавці) та ОСОБА_6 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прийдак А.П., відповідно до якого ОСОБА_6 придбав квартиру № 24 житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., яка знаходиться у АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 63).
18 червня 2011 року ОСОБА_6 уклав шлюб із ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (т.2. а.с. 12).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (т.2 а.с.10).
Із копії спадкової справи №543/2016, заведеної після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 21 липня 2016 року дружина померлого - ОСОБА_2 звернулась до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 (т.3 а.с. 108).
06 серпня 2016 року із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 до нотаріальної контори звернулась донька померлого - ОСОБА_1 (т.3 а.с. 112).
16 серпня 2016 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась мати померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_3 (т.3 а.с. 111).
Постановою завідуючої Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. від 27 вересня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у посвідченні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю у спадкоємця оригінала права власності на спадкову квартиру (т.1. а.с.11).
Постановою завідуючої Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. від 15 листопада 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у посвідченні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з зареєстрованим обтяженням - арештом нерухомого майна №10978710, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №16974118, виданій Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ 23 березня 2011 року (т.2 а.с. 15).
Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року, яке набрало законної сили, у справі за заявою ОСОБА_5 , заінтересовані особи Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора,  ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин встановлено факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_18 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с.16).
Заявляючи позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 в період з 25 липня 1998 року по 18 червня 2011 року позивач ОСОБА_2 посилалась на те, що у цей період, до реєстрації шлюбу, а саме 12 серпня 2002 року вони за спільні кошти придбали спірну квартиру АДРЕСА_1 та встановлення вказаного факту є необхідним позивачу для визнання зазначеної квартири спільною сумісною власністю із ОСОБА_6 та оформлення права на спадщину.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_2 , однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права.
До сімейних відносин, які вже існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.
КпШС Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, не містив положень щодо встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім"єю, але які не перебувають у шлюбі.
Отже, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі, може бути встановлено судом лише з 01 січня 2004 року.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року у справі 137/1350/14-ц.
Крім того, слід зазначити, у період часу з 06 березня 1993 року до 15 листопада 2000 року (дати реєстраційного запису про розірвання шлюбу) ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 . 
Таким чином, правові підстави встановлення факту проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу у період часу з 25 липня 1998 року по 01 січня 2004 року відсутні, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.
Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено 18 червня 2011 року, а спірна квартира АДРЕСА_1 , була придбана за життя ОСОБА_6 12 серпня 2002 року.
До вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що була придбана ОСОБА_6 12 серпня 2002 року, мають застосовуватися положення Закону України "Про власність", який був чинним на вказаний період часу.

ОСОБА_2 з 28 червня 1991 року і до теперішнього часу зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та у спірній квартирі зареєстрована не була (т.1 а.с.8, 9).
Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 дійсно надавала власні кошти на придбання 12 серпня 2002 року ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 матеріали справи не місять.
Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу у період часу з 25 липня 1998 року по 01 січня 2004 року, визнання квартири АДРЕСА_1 а спільним майном, набутим за час спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , як на майно подружжя повинно бути відмовлено.
Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу у період часу з 01 січня 2004 року по 18 червня 2011 року слід зазначити, як вбачається з матеріалів справи шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено 18 червня 2011 року. 
       Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
       Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України).
       Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
       Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
       Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
       Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі
№ 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що "згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України
від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки".
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що "вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)".
       Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
       Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Слід зазначити, позивачем ОСОБА_2 не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дійсно у період часу з 01 січня 2004 року по 18 червня 2011 року вона разом із ОСОБА_6 проживали однією сім`єю як чоловік та жінки без шлюбу.
        ОСОБА_2 з 28 червня 1991 року і до теперішнього часу зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
        ОСОБА_6 на момент смерті був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . 
       Суду не було надано належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в період часу з 01 січня 2004 року по 18 червня 2011 року дійсно вели спільне господарство, проживали за однією адресою. Не надано доказів наявності спільних витрат, спільного бюджету, взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. Не надано належних доказів про спільне придбання будь-якого майна в цей період часу для спільного користування.
       Суду не надано доказів сплати позивачем ОСОБА_2 комунальних послуг та витрат по утриманню спірної квартири після її придбання на ім"я відповідача. Також не було надано суду доказів з яких вбачається, що сторони дійсно вважали себе чоловіком та дружиною в період часу з 01 січня 2004 року по 18 червня 2011 року, піклувалися один про одного.
Показання свідків не можуть свідчити у достатній мірі про те, що між сторонами дійсно склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу у період часу з 01 січня 2004 року по 18 червня 2011 року є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині повинно бути відмовлено.
Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід зазначити, відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У справі встановлено, 18 червня 2011 року ОСОБА_6 уклав шлюб із ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. 
Після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 дружина померлого - ОСОБА_2 звернулась до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 
06 серпня 2016 року із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 до нотаріальної контори звернулась донька померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_1 
16 серпня 2016 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась мати померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_3 . 
Постановою завідуючої Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. від 27 вересня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у посвідченні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю у спадкоємця оригінала права власності на спадкову квартиру. 
Постановою завідуючої Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. від 15 листопада 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у посвідченні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з зареєстрованим обтяженням - арештом нерухомого майна №10978710, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №16974118, виданій Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ 23 березня 2011 року. 
Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року, яке набрало законної сили, у справі за заявою ОСОБА_5 , заінтересовані особи Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора,  ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин встановлено факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_18 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із вказаного рішення суду вбачається, що  ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому 18 жовтня 2016 року було відмовлено, так як були відсутні документи, які підтверджують факт родинних відносин між ним та ОСОБА_6 
ОСОБА_5 є особою з інвалідністю та згідно Довідки МСЕК №141176 від 28 січня 2021 року йому встановлена друга група інвалідності (т.4 а.с. 88). 
Отже, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його мати- ОСОБА_3 , дружина - ОСОБА_2 , донька - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_5 . 
Мати ОСОБА_6 , померлого, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернулися 02 липня 2020 року донька померлої ОСОБА_4 та 22 липня 2020 року онука померлої ОСОБА_1 (т.4 а.с. 2-25).
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до участі у справі у якості правонаступників померлого відповідача - ОСОБА_3 .
Слід зазначити із позовними заявами про визнання права власності в порядку спадкування на спірну квартиру після смерті ОСОБА_6 до суду у цій справі звернулися, кожен окремо, дружина померлого - ОСОБА_2 та донька померлого -  ОСОБА_1 .
Мати померлого ОСОБА_6 -  ОСОБА_3 , за життя, та син померлого - ОСОБА_5 із відповідними позовними заявами до суду у цій справі про визнання права власності в порядку спадкування на спірну квартиру після смерті ОСОБА_6 до суду не зверталися.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене за дружиною померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_2 та за донька померлого -  ОСОБА_1 , за кожною окремо, повинно бути визнано право власності по 1/4 частині в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 .
Стосовно позовних вимог  ОСОБА_2 про скасування постанови Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 23 січня 2011 року по виконавчому провадженню №16974118 про арешт на майно боржника та оголошення заборони відчуження спірної квартири слід зазначити, відповідно до п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.
Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
У поданій позовній заяві ОСОБА_2 просила суд скасувати постанову Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 23 січня 2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження спірної квартири.
Однак, Бабушкінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ (нині Шевченківський ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області) не був залучений до участі у цій цивільній справі.
Таким чином, розглядаючи даний спір, суд першої інстанції не роз`яснив належним чином позивачу ОСОБА_2 її прав, зокрема, щодо можливості залучення до участі у якості співвідповідача Шевченківський ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, як установи, постанова якої нею оскаржується.
За таких обставин у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про скасування постанови Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 23 січня 2011 року повинно бути відмовлено.
Стосовно заявлених позовних вимог ОСОБА_1 слід зазначити, з матеріалів справи вбачається, Постановою державного виконавця Бабушкінської державної виконавчої служби Дніпропетровського управління юстиції Савостіної О.В. № 16974448 від 23 березня 2011 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-6129, виданого 18 січня 2010 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення аліментів на користь ОСОБА_8 , накладено арешт на нерухоме майно: квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_6 , у межах суми звернення стягнення 9010 грн. 23 коп. (т.1 а.с. 66).
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Сапаровою А.С., станом на 23 липня 2015 року (повноліття дитини) розмір заборгованості за виконавчим листом № 403/3800 від 10 липня 2012 року, виданим Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , становить 58 619 грн. 51 грн. (т.1 а.с. 67).
Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, крім іншого, ОСОБА_1 просила суд визнати борг ОСОБА_6 перед нею у вигляді 37,4 кв.м. загальної площі житла за невиконання гарантії збереження прав дитини на житло та особистих зобов`язань при продажу частки спільної сумісної квартири АДРЕСА_5 .
В обґрунтування своїх вимог посилалася на заяву ОСОБА_6 на ім`я в.о. голови Бабушкінської районної ради, в якій він просить дозволити продаж 1/3 частини приватизованої квартири за адресою АДРЕСА_5 , що належить його неповнолітній доньці ОСОБА_1 , та зобов`язується при придбанні нового житла в першу чергу враховувати інтереси своєї неповнолітньої дитини.
Крім того, ОСОБА_1 посилалася на лист Управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 20 вересня 2017 року, в кому вказано, що при придбанні квартири АДРЕСА_1 її батьком ОСОБА_6 не було враховано інтереси дитини та порушено право дитини ОСОБА_1 на житло (т.1 а.с. 64-65).
Статтями 15,16 ЦК України передбачено кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 обрано неправильний спосіб захисту права, визначений нею спосіб не передбачено чинним законодавством, отже вказані позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Слід також зазначити, що ОСОБА_1 не оскаржувався договір купівлі - продажу від 04 червня 2002 року, укладений між ОСОБА_6 та ЗАТ«Акта», предметом якого була квартира АДРЕСА_5 .
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності за нею на 37,4 кв.м. загальної площі житла у квартирі АДРЕСА_1 , та вимоги про розподіл спадкового залишку між спадкоємцями, що вчасно звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами, на 3 рівні частки - по 17,83 кв.м. загальної площі квартири кожному спадкоємцює є похідними від позовної вимоги про визнання боргу ОСОБА_6 перед нею у вигляді 37,4 кв.м. загальної площі житла за невиконання гарантії збереження прав дитини на житло, а тому вказані позовні вимоги ОСОБА_1 також не підлягають задоволенню.
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
За смислом ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом статті 194 СК України від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина. У випадку смерті платника аліментів його спадкоємці за рахунок наявних активів спадкової маси зобов`язані погасити заборгованість за аліментами на дитину. Обов`язок платника аліментів по їх сплаті після його смерті припиняється як нерозривно пов`язаний з його особою батька і не може бути виконаний іншою особою (стаття 608 ЦК України).
Таким чином, заборгованість по аліментах, яка існувала до моменту смерті боржника є зобов`язанням, яке не припиняється зі смертю боржника і включається до спадкової маси. Спадкоємці успадковують як активи так і борги спадкодавця. 
Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.
Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність».
Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.
Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення боргу за аліментами померлого включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитора вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до даних правовідносин.
Такі висновки застосування норм матеріального права викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.
Верховний Суд роз`яснив, що стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. При цьому, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.
Кредитор вправі звернутись до будь-якого нотаріуса за місцем відкриття спадщини, тобто до нотаріуса нотаріального округу за останнім місцем проживання померлого. В такому випадку нотаріус відкриває спадщину за заявою кредитора, адже Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви спадкоємця про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, претензії кредитора та ін. Нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 дізналась про відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 не пізніше 06 серпня 2016 року, оскільки в цей день вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 
Однак, у цій заяві до нотаріальної контори ОСОБА_1 не заявила вимог кредитора щодо стягнення з спадкоємців боргу померлого за аліментами, і лише у лютому 2018 року, тобто через півтора року після подачі заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів, в якій пред`явила вимоги щодо сплати боргу померлого з аліментів в розмірі 58619 грн. 51 коп.
Таким чином, кредитор пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані.
Отже, недотримання позивачем ОСОБА_1 передбаченого статтею 1281 ЦК України шестимісячного строку пред`явлення вимоги є підставою для відмови у задоволенні її позовних вимог в частині визнання боргу ОСОБА_6 перед ОСОБА_1 з виплати аліментів у сумі 58619 грн. 51 коп. згідно з постановою ВП №16974118 від 23 березня 2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, визначення розміру до стягнення заборгованості померлого ОСОБА_6 зі сплати аліментів з кожного спадкоємця сумі 19539,83 грн. 
Слід зазначити, що із документів, долучених до матеріалів справи, а саме із розрахунку заборгованості державного виконавця вбачається, що за виконавчим листом по справі №403/3800 від 10 липня 2012 року, виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 стягувалися аліменти на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість станом на 23 липня 2015 року становила 58 619 грн. 51 коп.
Відповідно до ст. 179 СК України в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини і до внесення змін Законом України № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. У разі смерті того з батьків, з ким проживала дитина, аліменти є власністю дитини. І лише з 08.07.2017 року - з набранням чинності Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 року було внесено зміни до вказаної статті і з того часу встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.
Отже, належним кредитором у відносинах щодо права вимоги суми заборгованості з аліментів, присуджених на користь ОСОБА_8 , з померлого ОСОБА_6 станом на 03 березня 2016 року була саме ОСОБА_8 , оскільки вона згідно із законом була власником цих аліментів. Між тим, ОСОБА_8 не пред`являла вимоги до спадкоємців ОСОБА_6 зі сплати вказаної суми боргу.
Таким чином, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання її кредитором із заборгованості зі сплати аліментів не ґрунтуються на законі.
Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з неї на користь  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вартості їхніх часток у спадкову майні та визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому слід зазначити, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частини із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частину у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
З матеріалів справи вбачається згода інших учасників справи на отримання грошової компенсації від ОСОБА_1 вартості спірної квартири не надавалася.
Також матеріали справи не місять доказів попереднього внесення ОСОБА_1 вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2019 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2019 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , правонаступниками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора про скасування постанови, встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності; та за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступниками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , третя особа Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спадщини, визнання права власності - скасувати .
Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 90,9 кв.м., житлова площа - 46,3 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 90,9 кв.м., житлова площа - 46,3 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді