ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1678/19  Номер провадження 22-ц/814/783/21	Головуючий у 1-й інстанції Должко  С.Р.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого судді Прядкіної О.В., 
суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця 
на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 січня 2021 року, прийнятого під головуванням судді Должко С.Р. в м. Зіньків із складанням повного тексту рішення 19 січня 2021 року
у справі за позовом Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця до ОСОБА_1 про стягнення вартості навчання в аспірантурі з подальшим перерахуванням в державний бюджет,-
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року Харківський національний економічний університет імені Семена Кузнеця звернувся до районного суду з вказаним позовом. Зазначав, що 29.10.2013 року наказом ректора Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця №1246-С з 01.11.2013 року ОСОБА_1 була зарахована відповідно до рішення приймальної комісії від 28.10.2013 року до аспірантури з відривом від виробництва за спеціальністю 08.00.04 - «Економіка та управління підприємствами (за видами економічної діяльності)». 01.11.2013 року між Харківським національним економічним університетом імені Семена Кузнеця та ОСОБА_1 була укладена угода №19 про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення строком до 31.10.2016 року. З 01.11.2015 року по 13.10.2018 року відповідач перебувала в академічній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку без збереження стипендії. 31.10.2016 року між сторонами була укладена додаткова угода №04, якою продовжено термін дії угоди №19 до 13.10.2019 року у зв`язку з перебуванням аспірантки в академічній відпустці. Наказом ректора №528-С від 22.04.2019 року на підставі протоколу №8 засідання вченої ради Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця, відповідача відраховано зі складу аспірантів за власним бажанням відповідно до пункту 2 частини 1 статті 46 Закону України «Про вищу освіту», розірвано угоду №19 про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення та запропоновано відшкодувати фактичні витрати на підготовку в аспірантурі.
Уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця з подальшим перерахуванням коштів до державного бюджету вартість навчання в аспірантурі за період з 01.11.2013 року по 31.10.2015 року та з 13.10.2018 року по 21.04.2019 року в сумі 106 980, 61 грн. та стигнути судові витрати.
Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 січня 2021 року в задоволенні позовних вимог Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця до  ОСОБА_1 про стягнення вартості навчання в аспірантурі відмовлено.
Стягнуто з Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця на користь ОСОБА_1 вартість послуг за професійну правову допомогу у розмірі 15200 грн. 
Відмова у задоволенні позову обґрунтована тим, що відповідача відраховано зі складу аспірантів за власним бажанням, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 46 Закону України «Про вищу освіту», що не тягне за собою обов`язок відрахованої особи відшкодувати вартість навчання у відповідності до розділу 3 Угоди № 19 від 01.11.2013 року.
Рішення оскаржив Харківський національний економічний університет імені Семена Кузнеця, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вважає, що ОСОБА_1 має виплатити вартість навчання в аспірантурі, оскільки вказане передбачено угодою №19 від 01 листопада 2013 року.
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Степаненко О.В. в інтересах ОСОБА_1 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін та стягнути з Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця на її користь витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 6400 грн.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно наказу ректора Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця №1246-С від 29.10.2013 року ОСОБА_1 з 01.11.2013 року була зарахована відповідно до рішення приймальної комісії від 28.10.2013 року до аспірантури з відривом від виробництва за спеціальністю 08.00.04 - «Економіка та управління підприємствами (за видами економічної діяльності)» та призначено наукового керівника.
01 листопада 2013 роу між Харківським національним економічним університетом імені Семена Кузнеця та ОСОБА_1 було укладено угоду №19 про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення строком до 31.10.2016 року.
Відповідно до витягів з наказів ректора №1554-С від 30.10.2015 року, №1492-С від 31.10.2016 року та №1446-С від 31.10.2017 року ОСОБА_1 з 01.11.2015 року по 13.10.2018 року перебувала в академічній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку без збереження стипендії.
31.10.2016 року між університетом та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №04, якою продовжено термін дії угоди №19 до 13.10.2019 року у зв`язку з перебуванням аспірантки в академічній відпустці.
09.04.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця з заявою про відрахування з аспірантури за власним бажанням у зв`язку з переїздом з м. Харкова та скрутним матеріальним становищем.
\
Відповідно до наказу ректора №528-С від 22.04.2019 року ОСОБА_1 відраховано аспірнтку 3-го курсу за власним бажанням відповідно до пункту 2 частини 1 статті 46 Закону України «Про вищу освіту», розірвано угоду №19 про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення та запропоновано відшкодувати фактичні витрати на підготовку в аспірантурі за період з 01.11.2013 року по 31.10.2015 року та з 13.10.2018 року по 21.04.2019 року включно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд своє рішення мотивував тим, що відповідача відраховано зі складу аспірантів за власним бажанням та не надано належних доказів наявних порушеннь з боку ОСОБА_1 , що визначені п.3.3 угоди №19 від 01 листопада 2013 року про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.
Відповідно до ст.61 Закону України «Про вищу освіту» здобувачами вищої освіти є, зокрема, аспірант - особа, зарахована до вищого навчального закладу (наукової установи) для здобуття ступеня доктора філософії.
Згідно з ч.1 ст.46 цього ж Закону підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; власне бажання; переведення до іншого навчального закладу; невиконання навчального плану; порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; інші випадки, передбачені законом.
Як вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2013 роу між Харківським національним економічним університетом імені Семена Кузнеця та ОСОБА_1 було укладено угоду №19 про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення строком до 31.10.2016 року.
Відповідно до п.3.3 Угоди аспірант/докторант може бути відрахованим з аспіратури/докторантури з таких причин: а) грубого порушення правил внутрішнього розпорядку Університету; б) невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених п.19 полодення «Про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів»; в) вчинення протиправних дій, встановлених згідно чинного законодавства.
Відрахований аспірант/докторант через зазначені причини, зобов`язаний відшкодувати вартість навчання згідно із законодавством України ( а.с.19).
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 виконала індивідуальні плани роботи: План на перший рік підготовки І півріччя (2013-2014 навчальні роки). Атестація: атестувати аспірантку кафедри економіки та оцінки майна підприємств позитивно; План на перший рік підготовки ІІ півріччя (2013-2014 навчальні роки). Атестація: аспірантка план першого року навчання повністю виконала. Рекомендується продовжити дослідження на другий рік навчання. Атестація аспіранта пройшла успішно. План на другий рік підготовки І півріччя (2014-2015 навчальні роки). Атестація: атестувати аспірантку кафедри економіки та оцінки майна підприємств позитивно; План на другий рік підготовки ІІ півріччя (2014-2015 навчальні роки). Атестація: аспірантка план другого року навчання повністю виконала. Рекомендується продовжити навчання в аспірантурі. Атестація аспіранта пройшла успішно. Аспірантка пройшла педагогічну практику в обсязі 50 годин (а.с.24-40).
Індивідуальний план на третій рік підготовки відповідачем не виконувався у зв`язку із поданням 09.04.2019 року заяви про відрахування з аспірантури за власним бажанням.
Отже, позивачем не надано доказів порушень, допущених відповідачем, які б давали підстави для відшкодувати вартості навчання, адже ОСОБА_1 була відрахована за власним бажанням, а не за вчинення протиправних дій.
Аналогічна норма містилась і в п.22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року №309, яке на час відрахування ОСОБА_1 з аспірантури втратило чинність.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування вартості навчання ОСОБА_1 , оскільки останню було відраховано з аспірантури за власним бажанням.
Зазначений висновок узгоджується з постановою Верховного Суду 01 серпня 2018р. у справі № 639/3566/17.
Доводи апеляційної скарги щодо ненадання ОСОБА_2 документів, що свідчать про оплату гонорару адвоката, спростовуються наявними в матеріалах справи квитанціями № 0704/1 від 19.05.2020р. про прийняття від ОСОБА_1 гонорару в сумі 11440 грн. та № 0704/2 від 11.01.2021р. про прийняття гонорару в сумі 3760 грн., договором про надання правової допомоги, розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу, а також актами прийому передачі наданих юридичних послуг ( а.с.134-137,170-173), що відповідає положенням статті 137 ЦПК України.
Разом з тим, понесені відповідачем витрати за надану правничу допомогу не спростовані позивачем ні в ході розгляду справи судом першої інстанції, ні доводами апеляційної скарги, яка з цього приводу не містить конкретних заперечень відносно розміру задоволених вимог.
Між тим, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Такого клопотання позивачем не заявлено.
Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, починаючи з квітня 2020 року, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до  ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах,  ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно наданого розрахунку суми гонорару за надану правовничу допомогу від 14.04.2021 року та акту прийому –передачі наданих юридичних послуг від 15 квітня 2021 року адвокатом Степаненко О.В. надано послуги відповідачу у вигляді ознайомлення з апеляціною скаргою та підготовкою й поданні відзиву на апеляційну скаргу на загальну суму 6400 грн. Вказана сума ОСОБА_1 сплачена адвокату згідно квитанції № 0704/3.
Враховуючи, що апеляціна скарга позивача залишена без задоволення, на користь  ОСОБА_1   з Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця  підлягає стягненню  6400  грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інснації.
Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця залишити без задоволення.
 Рішення  Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 січня 2021 року залишити без змін.
Стягнути з Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця слід стягнути на користь ОСОБА_1 6400 грн. витрат на правничу допомогу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.04.2021 р.

Головуючий-суддя                                                                           О. В. Прядкіна
Судді:                                                                                        С. Б. Бутенко
                                                                                    О. І. Обідіна