ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/10225/20	
                                                                                Суддя І інстанції - Голобутовський Р.З.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Мельника В.В.,     
за участю секретаря судового засідання Трошиної А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ  (в редакції  законів України від 05.10.1995 року № 358/95-ВР  та  від 12.07.2001 № 2663-ІІІ);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та нарахувати ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ  (в редакції  законів України від 05.10.1995 року № 358/95-ВР  та  від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) виходячи з розміру пенсії 90 відсотків від суми щомісячного заробітку та без обмеження максимального розміру пенсії.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року позовну заяву задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років згідно з ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ  (в редакції  законів України від 05.10.1995 року № 358/95-ВР  та  від 12.07.2001 № 2663-ІІІ).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та нарахувати ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до  ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ  (в редакції  законів України від 05.10.1995 року № 358/95-ВР  та  від 12.07.2001 № 2663-ІІІ)з 09.01.2020 року виходячи з розміру пенсії 90% від суми щомісячного заробітку та без обмеження максимального розміру пенсії.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області оскаржило його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що стаж роботи позивача на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років становить 22 роки 8 місяців 29 днів, що недостатньо для призначення пенсії, у відповідності до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.11.2014 року №1697-VII. При цьому в період дії ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, позивач заперечував проти її задоволення, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 01.09.1993 року по 30.06.1998 року навчався у вищому навчальному закладі - Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого за спеціальністю «правознавство» (диплом спеціаліста серії НОМЕР_1 ).
Згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 20.12.1998 року ОСОБА_1 з 06.08.1999 року до сьогодні працює в органах прокуратури України:
- з 06.08.1999 р. по 29.03.2000 р. - стажистом на посаду старшого слідчого прокуратури м. Нікополя;
- з 30.03.2000 р. по 18.02.2007 р. - старшим слідчим прокуратури м. Нікополя;
- з 19.02.2007 р. по 09.12.2007 р. - помічником прокурора Тернівського району м. Кривого Рогу;
- з 10.12.2007 р. по 02.04.2012 р. - старшим слідчим прокуратури Тернівського району м. Кривого Рогу;
- з 03.04.2012 р. по 17.03.2013 р. - старшим слідчим прокуратури Красногвардійського району м. Дніпропетровська;
- з 18.03.2013 р. по 08.06.2015 р. - старшим прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області;
- з 09.06.2015 р. по 23.07.2015 р. - прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні кримінальні правопорушення управління  нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Дніпропетровської області;
- з 24.04.2015 р. по 21.02.2016 р. - прокурором відділу процесуального керівництва досудовими розслідуваннями та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Дніпропетровської області;
- з 22.02.2016 р. по 23.05.2016 р. - прокурором відділу прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Дніпропетровської області;
- з 24.05.2016 р. по 06.11.2016 р. - заступником начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Дніпропетровської області;
- з 14.11.2018 р. - начальником відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Дніпропетровської області.
09.01.2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до  Закону України «Про прокуратуру».
Листом від 14.01.2020 року за № 201/03.05-17 відповідач повідомив позивачу про відмову у призначенні пенсії за вислугу років.
Не погодившись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (Далі - Закон №1789-ХІІ), яка діяла в редакції Закону з 26.07.2001 (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру") до 01.10.2011 (в редакції Закону № 3668-VІ), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 %, але не більше 90 % від суми місячного (чинного) заробітку.
В подальшому, було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII (Далі - Закон №213-VIII), згідно з пунктом 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень якого, визначено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 1789-ХІІ.
Вказаний у пункті 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 прийнятий не був, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону №1789-ХІІ щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.
Отже, з аналізу пункту 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону № 213-VIII колегія суддів дійшла висновку, що ним скасовані діючі станом на 01.06.2015 норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону № 1789-ХІІ.
Проте 15.07.2015, у зв`язку з набуттям чинності Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII (Далі - Закон № 1697-VII), Закон № 1789-ХІІ втратив чинність, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53.
На час звернення позивача до відповідача із заявою про призначенням пенсії 09 січня 2020 року чинним був саме Закон № 1697-VII.
У свою чергу, статтею 86 Закону №1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.
Відповідно до частини першої статті 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: 01.10.2019 по 30.09.2020 - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.
З доводів заявленого позову видно, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, позивач пов`язує з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час її роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону № 1697-VII, що призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, на думку позивача свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.
З цього приводу, колегія суддів вважає за необхідним вказати на таке.
Так, у прокурорів та слідчих, які в період дії ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону з 26.07.2001р. (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001р.) до 01.10.2011р. (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011р.) мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. 
При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.
У зв`язку з чим, враховуючи положення ст.ст.22, 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніш виникло).
У спірному випадку, позивач, у період часу з 26.07.2001р. по 01.10.2011р., не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії за віком, а отже у позивача не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у вказаній редакції).
Оскільки, позивач не набув такого права, то не можливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу існуючого права, але у позивача такого права не існувало.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність доводів позивача щодо звуження змісту та обсягу його права на призначення пенсії за вислугу років.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, прийняв вірне рішення по суті позовних вимог, у зв`язку з чим підстави для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, відсутні.
Встановивши зазначені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмови у задоволені позовних вимог.
Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 7, 321, 322 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року - скасувати та прийняти нову постанову.
В задоволенні позову ОСОБА_1 -  відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
В повному обсязі постанова складена 15 квітня 2021 року.

   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник