Дата документу 06.04.2021 Справа № 2-1487/09

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №2-1487/09         Головуючий у 1 інстанції: Дністрян О.М.
Провадження № 22-ц/807/1070/21         Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2021 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Крилової О.В.,
       Кухаря С.В.
при секретарі: Бєловій А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду від 12 січня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 2-1487/09 від 26 травня 2009 року по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Бізнес Стандарт», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про розстрочення виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 2-1487/09 від 26 травня 2009 року по справі за позовом ВАТ «АБ «Бізнес Стандарт», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
В заяві ОСОБА_1 зазначила, що не працює, доходів не має, є особою з інвалідністю ІІІ групи, отримує допомогу як одинока мати та як малозабезпечена сім`я, має на утриманні неповнолітню доньку, потребує лікування. Просила розстрочити виконання рішення суду, оскільки не має змоги виконати рішення одразу в повному обсязі і щоб це не ускладнило майновий стан її та її родини. Виконання рішення одразу і в повному обсязі поставить її у дуже скрутне матеріальне становище, що завдасть шкоду членам її сім`ї та утриманцям, оскільки ОСОБА_1 не зможу їх утримувати. 
З огляду на наведені обставини, ОСОБА_1 просила суд розстрочити виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 2-1487/09 від 26 травня 2009 року яким було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «АБ «Бізнес Стандарт», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 451248,73 грн., судовий збір 1700 грн. та витрати інформаційно-технічного забезпечення в сумі 30 грн., а всього 452978,73 грн. на дев`ять років і чотири місяці рівними частинами по 4000 грн. на місяць.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 12 січня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 . 
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявницею не доведено виключних обставин для надання відстрочки. При цьому, суд звернув увагу, що розстрочення виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Проте, заявниця в своїй заяві просить розстрочити рішення суду від 26 травня 2009 року, яке нею не виконувалося понад 10 років, ще на 9 років, що відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України не є можливим, а безпідставне та необґрунтоване розстрочення виконання рішення суду буде порушувати законні права та інтереси стягувача та нівелювати сутність рішення суду та мету його ухвалення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зобов`язується виплачувати по 4000 грн. щомісячно, у зв`язку з чим просить скасувати судове рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що нею було доведено та надано достатньо підстав для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення з дуже поважних обставин, що істотно ускладнювали виконання рішення та робить його неможливим. Судом першої інстанції не враховано ступіть вини відповідача у виникненні спору, те, що вона є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІІ групи. Не враховано також тяжке захворювання ОСОБА_1 та неповнолітньої доньки, матеріальний стан, три пожежі, стихійні лиха, малозабезпечена родина та одинока мати. ОСОБА_1 зазначає, що на протязі року їй нарахована пенсій у розмірі 1700 грн., з яких отримує 1415,20 грн. Крім того, 11 січня 2021 року нею було сплачено по 4000 грн., а 23 лютого 2021 року 1000 грн., що залишилось поза увагою суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Таскомбанк» просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Бердянського міськрайонного суду від 12 січня 2021 року без змін. Зазначають, що негативний матеріальний стан та наявність на утриманні неповнолітньої доньки, не є обставинами винятковими та такими, що унеможливлюють виконання рішення суду. Цю ж позицію висловив Верховний Суд в своїй постанові від 30 жовтня 2019 року, провадження № 61-33465 св18, зазначивши: «Обґрунтованим є висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні апеляційної скарги, оскільки заявниками не наведено доводів та не надано конкретних доказів наявності в сім`ї заявників виняткових обставин, які б дозволили суду задовольнити заяву про розстрочку виконання судового рішення. Крім того, при укладенні кредитного договору на умовах, зазначених в ньому, ОСОБА_1 повинен був враховувати розмір своєї заробітної плати чи інших доходів та усвідомлювати, що на час дії кредитного договору він несе зобов`язання щодо утримання дітей». Також АТ «Таскомбанк» зазначають, що відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. З моменту винесення рішення пройшло більше 10 років. 
У відзиві АТ «Таскомбанк» просили справу розглянути без участі їх представника (т. 2 а.с. 142, зворот).
ОСОБА_1 у судове засідання також не з`явилися, свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується матеріалами справи (т. 2 а.с. 140). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2009 року позов ВАТ «АБ Бізнес Стандарт», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», задоволено. Розірвано кредитний договір №КФ (11) 106-07 від 20 вересня 2007 року, укладений між АБ «ТАС-Бізнесбанк» та ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «АБ Бізнес Стандарт» заборгованість за кредитним договором в сумі 451248,73 грн., судовий збір 1700 грн. та витрати інформаційно-технічного забезпечення в сумі 30 грн., а всього 452978,73 грн. (т. 1 а.с. 54-55).
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2009 року заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2009 року залишено без змін (т. 1 а.с. 117-118). 
Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2015 року поновлено ПАТ «Таскомбанк» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-1487/09, виданого 30 жовтня 2009 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області по цивільній справі № 2-1487/09 за позовом від 26 травня 2009 року за позовом ВАТ «АБ Бізнес Стандарт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 158-159). 
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року ухвала Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 квітня 2015 року залишено без змін (т. 2 а.с. 182-183).
Звертаючись у жовтні 2020 року із заявою про розстрочення виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року, ОСОБА_1 посилалася на скрутний матеріальний стан оскільки вона не працює, тяжке захворювання, яке потребує лікування та те, що на її утриманні перебуває неповнолітня донька.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Так, на підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надано довідку про склад сім`ї, з якої вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_1 входить донька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 42).
З довідки до акта огляду медико-соціальної комісії вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи (т. 2 а.с. 82).
З інформаційного листа Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради, вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в у правлінні з 2003 року по теперішній час та отримує державну соціальну допомогу у виді: допомоги на дітей одиноким матерям з 01 січня 2003 року по 31 грудня 2018 року; державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям у період з 2003 по 2018 роки (т. 2 а.с. 43).
З довідки про доходи ОСОБА_1 вбачається, що за період з лютого 2020 року по липень 2020 року остання отримала пенсію у загальному розмірі 9224,21 грн. (т. 2 а.с. 45). 
З листа ГУ ПФУ в Запорізької області вбачається, що розмір пенсії ОСОБА_1 після проведеного перерахунку складає 1638 грн. (т. 2 а.с. 49-50).
Також заявницею надано акт про пожежу від 20 вересня 2012 року об`єкту магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », власником якого є ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 56), та медичну документацію за 2009-2010, 2018, 2020, 2021 роки (т. 2 а.с. 81, 83-58, 88-89). 
Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи, тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.
З аналізу наведених норм слідує, що розстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.
Обставини, які наводить боржниця не є у розумінні ст.435 ЦПК України достатньою підставою для розстрочення виконання рішення суду.
З матеріалів справи, зокрема, з наданої медичної документації, неможливо встановити поганий стан здоров`я боржниці, через який вона не може працевлаштуватися на роботу, що на її утриманні перебуває донька, що ОСОБА_1 єдиний годувальник (утримувач) своєї сім`ї, тощо, тобто обставини, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.
Доказів на підтвердження того, що погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 позбавило її можливості виконувати рішення суду, зокрема доказів суттєвого погіршення матеріального стану внаслідок хвороби, заявницею також не надано. 
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції докази, надані заявницею оцінено всебічно, повно та об`єктивно. 
Так, виходячи з доданих до заяви розстрочення виконання рішення суду документів, заявником не доведено розумінні ст.435 ЦПК України існування виняткових обставин, що виникли в процесі виконання рішення суду, що мають особливий характер і ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, з наявністю яких процесуальний закон пов`язує можливість здійснити розстрочення або відстрочення виконання судового рішення.
Крім того, виходячи із поданої заяви, ОСОБА_1 просила розстрочити виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі за кредитним договором в сумі 451248,73 грн., судовий збір 1700 грн. та витрати інформаційно-технічного забезпечення в сумі 30 грн., а всього 452978,73 грн. на дев`ять років і чотири місяці, зокрема: по 4000 грн. щомісячно. Так, з матеріалів справи вбачається, що у січні 2021 року ОСОБА_1 сплачено 4000 грн. на погашення боргу за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2009 року (т. 2 а.с. 41), разом з тим, вказуючи про скрутне матеріальне становище, заявницею не наведене обґрунтувань про джерело та розмір доходу, який дозволить їй реально виплачувати заборгованість за рішенням суду у розмірі 4000 грн. щомісячно протягом дев`яти років та чотирьох місяців поспіль на випадок задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду.
Також слід зазначити, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на положення ч. 5 ст. 435 ЦПК України, відповідно до якого розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. 
При цьому, заявниця просить розстрочити виконання судового рішення, ухвалено у 2009 році, яке нею не виконувалося протягом десяти років, ще на дев`ять років. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду, а доводи наведені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують та зводяться лише до незгоди заявника із ухваленим судом рішення.
Європейський суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.
Згідност.129-1Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).
У справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.
Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати рішення суду, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, перевірив письмові докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для розстрочення виконання судового рішення.
Безпідставне та необґрунтоване розстрочення виконання рішення суду буде порушувати законні права та інтереси стягувача та нівелювати сутність рішення суду та мету його ухвалення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Бердянського міськрайонного суду від 12 січня 2021 року у цій справі - залишити без змін.
Постанова є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.
Повна постанова складена 15 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: