П О С Т А Н О В А
                                        І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
21 травня 2021року                                                                                  м. Київ
         
  Справа № 369/7355/18
  Провадження: № 22-ц/824/5241/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Іванової І.В., Пікуль А.А.,
секретар Гулієв М.Д.о,
 
  розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Здоренка Владислава Євгеновича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»
на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ковальчук Л.М., 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
                                                
в с т а н о в и в :
 
У червні 2018 року ТОВ «Порше Мобіліті»  звернулось до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 29.10.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50005188, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 1 011 291,65 грн, що є еквівалентом 123 705,40 доларів США на день укладання договору, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки Audi, модель А8 Long, кузов №      НОМЕР_1 , об`єм двигуна 6 299 куб. см, рік випуску 2012, (надалі за текстом - «автомобіль»), а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачеві кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов кредитного договору та згідно із графіком погашення кредиту, що становить невід`ємну частину договору. Окрім того, відповідно до договору про внесення змін/додаткової угоди № 1 від 20.11.2013 року до кредитного договору № 50005188 від 29.10.2012 року позивачем було надано відповідачеві додатковий кредит у сумі 321 992,15 грн, що  є еквівалентом 39 167,03 доларів США з цільовим призначенням: сплата страхових платежів за договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору.  Починаючи з квітня 2013 року відповідач почав порушувати свої зобов`язання за договором щодо оплати щомісячних платежів, сплачуючи їх з порушенням строків, погоджених в графіку погашення кредиту, а з травня 2015 року взагалі перестав сплачувати щомісячні платежі. Станом на 16.11.2015 року у відповідача існує заборгованість перед позивачем за несплаченими щомісячними платежами за договором кредиту за період з серпня (частково) по жовтень 2015 року у розмірі 541 586,47 грн.У зв`язку з систематичним невиконанням умов договору 18.11.2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50005188 від 16.11.2015 року з вимогою повернути суму кредиту.Вимога була отримана відповідачем 05.12.2015 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення № 0215205102406. Враховуючи те, що відповідач отримав вимогу 05.12.2012 року, то останнім днем повернення кредиту та сплати заборгованості відповідно було 04.01.2016 року, однак,  ОСОБА_1 у вказані строки кредит не повернув, заборгованість за договором не сплатив.
Тому, на підставі умов договору та приписів цивільного законодавства, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь  основну заборгованість зі сплати кредиту у розмірі 1 352 805,41 грн., відсотки за користування кредитом за період з 01.12.2015 р. по 17.05.2018 р. у розмірі 334 447,32 грн, заборгованість за додатковим кредитом у розмірі 111 360,28 грн, штраф у розмірі 202 258,33 грн., пеню у розмірі 8 643,31 грн, 3% річних у розмірі 3 012,19 грн, збитки у розмірі 61 130,76 грн, а загалом - 2 073 657,60 грн.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2020 року позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» основну суму заборгованості за кредитом у розмірі 398 877,62 грн., збитки в розмірі 1600,00 грн. та судовий збір в розмірі 6 007,16 грн.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням в частині вирішення позовних вимог  про стягнення основної заборгованості за договором кредиту, заборгованості за додатковим кредитом, 3 % річних, штрафу та збитків, адвокат Здоренко В.Є.в інтересах ТОВ «Порше Мобіліті» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення зазначених позовних вимог.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що висновки суду першої інстанції про те, що ТОВ «Порше Мобіліті» не було здійснено зарахувань грошових коштів від реалізації заставного майна на суму 953 927,79 грн не відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а з відповідача додатково підлягає стягненню 953 927, 79 грн. в рахунок погашення основної суми заборгованості за кредитом. З приводу заборгованості за додатковим кредитом у розмірі 111 360,28 грн., розрахованої за період з травня 2017 року по серпень 2017 року, вказував, що дана сума не заявлялася до стягнення як сума збитків/відшкодування витрат, понесених ТОВ «Порше Мобіліті» на страхування майна, зазначена сума боргу заявлялася ТОВ «Порше Мобіліті» саме як заборгованість за додатковим кредитом, який відповідач отримав відповідно до договору про внесення змін/додаткової угоди №1 від 20.11.2013 р. до кредитного договору №50005188 від 29.10.2012 року. Також зазначив, що позивач у вимозі від 16.11.2015 року не вимагав дострокового повернення додаткового кредиту. Зважаючи на те, що відповідач не сплатив платежі з повернення суми додаткового кредиту та те, що з урахуванням отриманих коштів від звернення стягнення на предмет застави у відповідача залишилася заборгованість за несплаченими щомісячними платежами в повернення додаткового кредиту з квітня (частково) 2017 року по серпень 2017 року в загальному розмірі 111 360,28 грн,  позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача збитків зазначив, що відповідно до ч. 3. ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 3.5. загальних умов кредитування збитки, заподіяні у зв`язку з неналежним виконанням договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції. У зв`язку із систематичним порушенням умов договору з боку відповідача, керуючись умовами укладених договорів, позивачем було вжито заходів щодо звернення стягнення на предмет застави, а саме: вчинення виконавчого напису нотаріуса, відкриття та супроводження виконавчого провадження, вилучення предмета застави. Зважаючи на характер господарської діяльності позивача та економічну спеціалізацію на ринку, позивач звернувся до спеціалізованої організації - Т0В «Юридична компанія «Тріпл Сі» для супроводження виконавчого провадження та звернення стягнення на предмет застави та поніс у зв`язку з цим витрати у розмірі 59 530,76 грн, які також підлягають до стягнення з відповідача.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні адвокат Здоренко В.Є. в інтересах ТОВ «Порше Мобіліті» підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити.
ОСОБА_1  в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи бувповідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за йоговідсутності. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення основної заборгованості за договором кредиту, заборгованості за додатковим кредитом, 3 % річних, штрафу та збитків, в частині вирішення позовних про стягнення відсотків та пені судом апеляційної інстанції не переглядається.
Вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як убачається із матеріалів справи, 29.10.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50005188, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 1 011 291,65 грн., що є еквівалентом 123 705,40 доларів США на день укладання договору, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки Audi, модель А8 Long, кузов №      НОМЕР_1 , об`єм двигуна 6 299 куб. см, рік випуску 2012, (надалі за текстом - «автомобіль»), а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачеві кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов кредитного договору та згідно із графіком погашення кредиту.
Відповідно до визначення, викладеного у договору, договір між сторонами та за участю поручителя складають цей кредитний договір, загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами та поручителем у відношенні кредиту.
Згідно умов кредитного договору, усі платежі за цим договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.
Відповідно до п. 1.1. Загальних умов кредитування, що є додатком до Кредитного договору № 50005188 від 29.10.2012 року, компанія зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін.
Пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування передбачено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту визначено в гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунка обмінного курсу банку. Позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.
Згідно п. 1.6 Умов кредитування, виконання зобов`язання позичальника за цим договором забезпечується заставою майна відповідно до укладеного між сторонами договору застави, а також усім майном позичальника, на яке може бути звернуто стягнення за законодавством України. 
Згідно п.п. 1.7, 1.7.1-1.7.15 Умов кредитування, за домовленістю сторін будь-які кошти, отримані компанією від позичальника, будуть зараховуватись у виконання зобов`язань позичальника у наступному порядку: у першу чергу - пеня та штрафні санкції відповідно до статті 8 цих Загальних умов кредитування за порушення умов оплати додаткового кредиту; у другу - прострочені проценти за користування сумою додаткового кредиту; у третю - прострочена сума додаткового кредиту; у четверту - строкові комісії, нараховані у зв`язку з видачею (розміщенням) додаткового кредиту; у п`яту - чергові проценти за користування сумою додаткового кредиту; у шосту - строкова сума додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту; у сьому - пеня та штрафні санкції відповідно до ст. 8 цих Загальних умов кредитування за порушення умов повернення кредиту; у восьму - прострочені комісії по кредиту; у дев`яту - сплачені компанією страхові платежі в порядку, передбаченому п. 5.6 цього кредитного договору; у десяту - прострочені проценти за користування кредитом; у одинадцяту - строкові комісії по кредиту; у дванадцяту - прострочена сума основного боргу по кредиту; у чотирнадцяту - строкова сума основного боргу по кредиту; у п`ятнадцяту - інші вимоги та витрати компанії.
Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.
Відповідно до договору про внесення змін/Додаткової угоди № 1 від 20.11.2013 року до кредитного договору № 50005188 від 29.10.2012 року позивачем було надано відповідачеві додатковий кредит у сумі еквівалент 39 167,03 доларів США, який в українських гривнях на дату укладення додаткового кредиту становив 321 992,15 грн. Цільове призначення додаткового кредиту: сплата страхових платежів за договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору.
Згідно п.1.6 Договору про внесення змін/додаткова угода №1 до кредитного договору № 50005188 від 29.10.2012 р., проценти за додатковим кредитом нараховуються на суму фактичної заборгованості позичальника за процентною ставкою, що вказана у кредитному договорі та відповідно до графіку погашення кредиту. На будь-який день фактична заборгованість позичальника за додатковим кредитом складає суму, перераховану страховику компанією відповідно до цієї додаткової угоди і не погашену позичальником.
Графіком погашення кредиту до кредитного договору встановлена сума щомісячного платежу в доларах США, що складає з 15.12.2012 року - 2 622,29 доларів США, а з 1.05.2012 року - 3 562,53 доларів США, останній платіж 2 622,29 доларів США.
Відповідно до п. 3.2.1. Умов кредитування, у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та Додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць, позивач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання договору.
Згідно п. 3.3. Умов кредитування, позичальникзобов`язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредитута суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню потягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб) та протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб).
Відповідно до п. 8.1. Умов кредитування, у разі порушення відповідачем терміну оплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, відповідач сплачує позивачеві пеню у розмірі 10% (десяти відсотків) річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно.
Відповідно п. 8.2. Умов кредитування, у разі порушення відповідачем терміну повернення кредиту, визначеного у статті 3.3., за винятком умови порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої в ст. 3.2.1., відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20 % (двадцяти відсотків) від суми кредиту.
Відповідно до п. 8.3. Умов кредитування, за кожен випадок порушення відповідачем умов статей 5.1, 5.2, 5.3, 5.4. Договору відповідач сплачує позивачеві штраф в українських гривнях у розмірі еквіваленту 15 Євро чи 20 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 Євро чи 25 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 Євро чи 30 доларів США за третю вимогу (якщо позивач вирішить надіслати таку вимогу).
Позивачем було надіслано відповідачу вимогу (повідомлення) про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором від 16.11.2015 року вих. № 50005188.
Встановлено, що вимога була отримана відповідачем 05.12.2015 року, тобто, останнім днем повернення кредиту та сплати заборгованості було 04.01.2016 року.
У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 вимоги про повернення кредиту, ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на звернення стягнення на предмет застави.
12.01.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. було вчинено виконавчий напис № 6 щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог позивача за кредитним договором №  50005188 від 20.11.2013 року (т. 1 а.с. 46).
За результатами виконавчого провадження, предмет застави було реалізовано в порядку, передбаченому чинним законодавством, у зв`язку з чим позивач отримав кошти у розмірі 953 927,79 грн, які були спрямовані на погашення заборгованості в порядку, визначеному договором. Однак, отриманих внаслідок реалізації заставного майна коштів для погашення основної заборгованості не вистачило.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що у зведеній обліковій виписці від 17.05.2018 року не здійснено зарахувань грошових коштів від реалізації заставного майна у розмірі 953 927,79 грн, а тому вимоги про стягнення основної заборгованості підлягають задоволенню частково у розмірі 398 877,62 грн, тобто, за вирахуванням коштів від реалізації заставного майна. Зважаючи на те, що після пред`явлення вимоги до відповідача 05.12.2015 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, суд першої інстанції відмовивв задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 334 447,32 грн. Відмовляючи у стягненні заборгованості за додатковим договором у розмірі 111 360,28 грн., суд виходив із того, щоматеріали справи не містять доказів укладення договору страхування зі страховою компанією, а також доказів перерахування позивачем грошових коштів на користь страхової компанії на виконання умов цього договору.У зв`язку із цим, суд також відмовив у задоволенні вимог про стягнення штрафу у розмірі 202 258,33 грн., пені у розмірі 8 643,31 грн. та 3% річних у розмірі 3 012,19 грн. Також, судом було частково задоволено вимогу про стягнення збитків в розмірі 1600,00 грн. (відповідальне зберігання).
Перевіряючи такі доводи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Однією з засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України), яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаївділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банка бо інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач у позовній заяви зазначив про звернення стягнення на заставне майно та отримання від реалізації вказаного майна коштів у розмірі 953 927,79 грн, які були спрямовані на погашення протермінованої заборгованості відповідача зі сплати щомісячних платежів з повернення кредиту та додаткового кредиту за період з квітня 2015 року по листопад 2015 року включно  станом на 16.11.2015 року; штрафних санкцій відповідно до ст. 8.3 договору та прострочених процентів за користування сумою додаткового кредиту  за період з грудня 2015 року - частково квітень 2017 року. Однак, для повного погашення заборгованості вказаних коштів не вистачило,  станом на дату подання позову залишок неповернутої суми кредиту за договором №  50005188 від 20.11.2013 року становить 51 643,65 доларів США, що гривневому еквіваленті - 1 352 805,41 грн.
Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення основної суми заборгованості за договором кредиту №  50005188 від 20.11.2013 року у повному обсязі, суд першої інстанції не звернув уваги на положення п.п. 1.7, 1.7.1-1.7.15 Умов кредитування щодо черговості погашення заборгованості, згідно яких заборгованість з простроченої суми основного боргу та строкової суми основного боргу погашаються у тринадцяту та чотирнадцяту черги відповідно. 
Зважаючи на визначену Умовами кредитування черговість погашення заборгованості та наведений у виконавчому написі порядок погашення заборгованості, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для зменшення суми основної заборгованості на суму, що одержана від реалізації заставного майна, оскільки вказані кошти були спрямовані на погашення заборгованості по пені, штрафним санкціям за порушення умов додаткового договору, простроченої суми додаткового договору та прострочених процентів за користування сумою додаткового кредиту відповідно до умов кредитування, узгоджених сторонами, а відтак позовні вимоги про стягнення  основної заборгованості за договором кредиту №  50005188 від 29.10.2012 року у розмірі 1 352 805,41 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Також колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності фактів укладення договору страхування зі страховою компанією та перерахування позивачем грошових коштів на користь страхової компанії на виконання умов додаткового  договоруз огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
З матеріалів справи, зокрема, відзиву на позову заяву, убачається, що відповідачем не заперечувався факт отримання додаткового кредиту та існування у нього, відповідача, заборгованості у розмірі 111 360,28 грн, а відтак у суду першої інстанції не було підстав входити в обговорення питання доведеності цих позовних вимог, які виникли на підставі додаткової угоди.
Окрім того, на підтвердження вказаних обставин скаржником до апеляційної скарги було додано копію договору страхування № 28-0199-РМ2-13-00755 від 20.11.2013 року, докази страхування заставного автомобіля за період з квітня по серпень 2017 року та сплати страхових платежів ТОВ «Порше Мобіліті».
У зв`язку з вищезазначеним порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, вище перелічені докази прийняті судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України.
При дослідженні вказаних доказів судом апеляційної інстанції встановлено, що 20.11.2013 року  між ПАТ «СК «Українська страхова група» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування № 28-0199-РМ2-13-00755, предметом якого страхування автомобіля марки Audi, модель А8 Long, кузов №      НОМЕР_1 , об`єм двигуна 6 299 куб. см, рік випуску 2012 зі страховою сумою на ТЗ на момент підписання кредитного договору у розмірі 190 316 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 1 564 587,84 грн (т. 2 а.с. 12-36).
Згідно платіжного доручення № 2015 від 01.08.2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» сплачено на рахунок ПАТ «СК «Українська страхова група» страхову суму у розмірі 1 593 666,80 грн (т. 2 а.с. 37).
Ураховуючи викладене,  висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог  про стягнення заборгованості за додатковою угодою № 1 до кредитного договору №  50005188 від 20.11.2013 року у розмірі 111 360,28 грн є помилковими. 
Окрім того, слід відмітити, що вказана сума заявлялась позивачем до стягнення саме як сума боргу за додатковим кредитом, що був отриманий відповідачем у розмірі 39 167,03 доларів США, що у гривневому еквіваленті становило 321 992,15 грн, на підставі договору про внесення змін/додаткової угоди № 1 від 20.11.2013 року до кредитного договору №  50005188 від 29.10.2012 року, з цільовим призначенням: сплата страхових платежів відповідно до договору страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору. Суми додаткового кредиту були визначені у новій редакції графіку погашення кредиту, яким передбачено погашення заборгованості частинами щомісячно на відповідну дату.
При цьому, строк виконання зобов`язань за додатковою угодою № 1 ТОВ «Порше Мобіліті» не переносився, у вимозі (повідомленні) про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором від 16.11.2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» дострокового повернення суми додаткового кредиту не вимагало.
Встановлено, що ОСОБА_1 не сплатив щомісячні платежі за додатковою угодою № 1 від 20.11.2013 року, а тому, з урахуванням отриманих коштів від реалізації предмета застави, у нього, відповідача, залишилась заборгованість за несплаченими щомісячними  платежами з квітня (частково) по серпень 2017 року у  розмірі 111 360,28 грн з яких: частково несплачений щомісячний платіж за квітень 2017 року у розмірі 12 879,55 грн  згідно рахунку-фактури № 00357817 від 03.04.2017 року зі строком повернення не пізніше 15.042017 року;  щомісячний платіж за травень 2017 року у розмірі 24 963,37 грн згідно рахунку-фактури № 00360950 від 03.05.2017 року зі строком повернення не пізніше 15.05.2017 року; щомісячний платіж за червень  2017 року у розмірі 24 737,71 грн згідно рахунку-фактури № 00364098 від 01.06.2017 року зі строком повернення не пізніше 15.06.2017 року; щомісячний платіж за липень 2017 року у розмірі 24 474,45 грн згідно рахунку фактури  № 00367119 від 03.07.2017 року зі строком повернення не пізніше 15.07.2017 року; щомісячний платіж за серпень 2017 року у розмірі 24 305,20 грн згідно рахунку-фактури № 00372160 від 01.08.2017 року зі строком повернення не пізніше 15.08.2017 року.
Отже, на час пред`явлення вказаного позову у відповідача ОСОБА_1 існувала та існує заборгованість перед ТОВ «Порше Мобіліті» за несплаченими платежами з  повернення додаткового кредиту та процентів за його користування за період з квітня (частково) по серпень 2017 року у розмірі 111 360,28 грн, і така заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Як зазначено вище, відповідач прострочив  виконання зобов`язань за договором додаткового кредиту за період з квітня по серпень 2017 року, а відтак вимоги позивача про стягнення 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 3 012,19 грн також підлягають задоволенню, як законні та обґрунтовані.
Також,  відповідачем порушено вимоги п. 3.3. Умов кредитування щодо повернення позивачу у повному обсязі суми основного  кредиту та суми додаткового кредиту, плати за кредит та передбачених умовами договорів штрафних санкцій протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги (05.12.2015 року), що тягне за собою відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 20 % від суми кредиту (п. 8.2 Умов кредитування).
Слід відмітити, що у вимозі про повернення кредиту, яку відповідач отримав  05.12.2015 року, було зазначено про настання наслідків у разі порушення п. 3.3 договору у виді нарахування штрафу у розмірі 20 % від суми кредиту (1 011 291,65 грн т. 1 а.с. 13), що складає 202 258,332 грн.
За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «Порше Мобіліті» і в частині стягнення штрафу у розмірі 20 % від суми кредиту згідно п. 8.2 Загальних умов кредитування до договору №  50005188 від 29.10.2012 року у розмірі 202 258,33 грн.
Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача збитків колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч.1 п. 1 ч.2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно п. 6.3 Загальних умов кредитування, у разі неналежного виконання позичальником та/або поручителем  зобов`язань за кредитним договором, компанія має право вживати необхідних, на його розсуд, заходів для забезпечення своїх прав, в тому числі, але не виключно, направляти повідомлення, іншим чином контактувати з позичальником. Витрати на такі дії підлягають відшкодуванню позичальником у повному обсязі.
Відповідно до п. 8.5 договору, збитки, заподіяні у зв`язку з неналежним виконанням кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилався на те, що у зв`язку із порушенням відповідачем умов кредитного договору, ним, позивачем, було вжито заходів щодо звернення стягнення на предмет застави. При цьому, зважаючи на характер господарської діяльності позивача та економічну спеціалізацію на ринку, ТОВ «Порше мобіліті» звернулось до спеціалізованої організації ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» для супроводження виконавчого провадження та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивачем у зв`язку із зверненням стягнення на предмет застави були понесені такі витрати: 53 532,76 грн за договором про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2015 року та 1600 грн за договором відповідального зберігання від 30.12.2014 року, а всього 61 130,76 грн. Понесення позивачем таких збитків підтверджено належними доказами, які містяться в матеріалах справи.
З огляду на погодження між сторонами ОСОБА_1 та позивачем умов кредитного договору щодо відшкодування відповідачем  збитків у повному обсязі, висновок суду першої інстанції про стягнення збитків лише у розмірі 1600,00 грн. (відповідальне зберігання) є неправильним.
Суд першої інстанції не звернув уваги на погоджені між сторонами умови кредитних договорів, як основного, так і додаткового,  не належно оцінив наявні в матеріалах справи докази, не повно встановив обставини, і, та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог  про стягнення основної заборгованості за договором кредиту, заборгованості за додатковим кредитом, 3 % річних, штрафу та збитків.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог  про стягнення основної заборгованості за договором кредиту, заборгованості за додатковим кредитом, 3 % річних, штрафу та збитків підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню і в частині розподілу судових витрат.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України  судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
 Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України). 
Як убачається із матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом судовий збір сплачений у розмірі 31 104,86 грн, при оскарженні рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку - 29 927,01 грн.
У зв`язку з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення позову в частині позовних вимог  про стягнення основної заборгованості за договором кредиту, заборгованості за додатковим кредитом, 3 % річних, штрафу, збитків, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» пропорційно розміру задоволених позовних вимог (83,45%) підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 25 957 грн. Окрім того, у зв`язку із повним задоволенням апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню і витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 29 927,01 грн,  а всього 55 884,01 грн.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Здоренка Владислава Євгеновича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог  про стягнення основної заборгованості за договором кредиту, заборгованості за додатковим кредитом, 3 % річних, штрафу, збитків та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (ЄДРПОУ 36422974, місцезнаходження: 02152, м. Київ, пр. П. Тичини, 1-В) основну заборгованість за договором кредиту №  50005188 від 29.10.2012 року 1 352 805,41 грн; заборгованість за додатковою угодою № 1 до кредитного договору №  50005188 від 20.11.2013 року у розмірі 111 360,28 грн; 3 % річних за час прострочення платежів з повернення додаткового кредиту згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 3 012,19 грн; штрафу у розмірі 20 % від суми кредиту згідно п. 8.2 Загальних умов кредитування до договору № 50005188 від 29.10.2012 року у розмірі 202 258,33 грн; збитки у розмірі 61 130 грн, а всього 1 730 566,97 (один мільйон сімсот тридцять тисяч п`ятсот шістдесят шість) грн 97 коп. 
Стягнути  з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (ЄДРПОУ 36422974, місцезнаходження: 02152, м. Київ, пр. П. Тичини, 1-В)  витрати по сплаті судового збору у розмірі  55 884,01 (п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 01 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                             Т.О. Невідома

Судді                                                                                                         І.В. Іванова

                                                                                                                  А.А. Пікуль