Постанова                                                            
Іменем України
22квітня 2021 року
м. Київ
справа № 754/5626/19
провадження № 61-2061св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач -  ОСОБА_3 ,
представник відповідача - ОСОБА_4 , 
третя особа -  товариство з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 , діючого в інтересах ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року у складі колегії суддів:                   Сержанюка А. С.,  Гуля В. В., Сушко Л. П. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що 24 лютого 2018 року приблизно о 18 годині 28 хвилин відповідач керуючи транспортним засобом Subaru Legacy Outback, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не впевнився в безпечності руху, виїхав на смугу зустрічного руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Toyota RAV4, номер державної реєстрації НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобіль Toyota RAV4 в некерованому стані по інерції відкинуло на припарковані транспортні засоби Hyundai Tucson, номер державної реєстрації НОМЕР_3 , Peugeot 207, номер державної реєстрації НОМЕР_4 , Skoda Octavia, номер державної реєстрації НОМЕР_5 , Volkswagen Tiguan, номер державної реєстрації НОМЕР_6 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди механічні пошкодження отримали всі транспортні засоби, зокрема, Peugeot 207, номер державної реєстрації НОМЕР_4 , власником якого є позивачка.
Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Subaru Legacy Outback ОСОБА_3 застрахована в товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», проте, позивач до страхової компанії не зверталася.
Вартість відновлювального ремонту автомобіля Peugeot 207 становить                    107 583,04 грн.
Разом з тим, позивач відремонтувала свій автомобіль самостійно за                  100 557 грн.
Позивач просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь шкоду у розмірі 100 557 грн та витрати на проведення оцінки з визначенням матеріального збитку - 2 700 грн, а також витрати по сплаті судового збору.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
На обґрунтування ухваленого судового рішення першої інстанції  суд зазначив, що оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, з урахуванням діючого на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди страхового полісу, що позивачкою заявлено вимоги до неналежного відповідача.
Постановою Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 50 793,06 грн, витрати на проведення оцінки з визначення матеріального збитку - 2 700 грн та судовий збір -                534,93 грн.
В решті позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки позивач не зверталася до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, тому у задоволенні частини страхової виплати, яку мав би виплатити страховик у межах страхового ліміту виходячи з вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу ( 52 463,94 грн) слід відмовити, оскільки таке задоволення позову буде суперечити меті інституту страхування. Тому з відповідача винуватця ДТП, підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування   та витрати на проведення оцінки - 50 793,06 грн.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
У січні 2020 року представник ОСОБА_4 , діючий в інтересах ОСОБА_3 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року.
Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи.
У лютому 2020 року справу передано до Верховного Суду. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Скаржник просить суд скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що  суд апеляційної інстанції зробив припущення, що у разі звернення до страховика винного у ДТП він міг би отримати відшкодування у розмірі страхового ліміту.
У відповідача не виникало обов`язку відшкодування шкоди, оскільки позивач не скористався своїм правом звернення до страховика.
Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 мотивовано тим, що   відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована  за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, можливе за умови якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, відповідальність  страховика за полісом  обмежується одночасно і страховою сумою (ліміту відповідальності) у розмірі 100 000 грн, і вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Фактичні обставини справи 
Судами встановлено, що 24 лютого 2018 року приблизно о 18 годині 28 хвилин відповідач ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Subaru Legacy Outback, номер державної реєстрації НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не впевнився в безпечності руху, виїхав на смугу зустрічного руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Toyota RAV4, номер державної реєстрації НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобіль Toyota RAV4 в некерованому стані по інерції відкинуло на припарковані транспортні засоби Hyundai Tucson, номер державної реєстрації НОМЕР_3 , Peugeot 207, номер державної реєстрації НОМЕР_4 , Skoda Octavia, номер державної реєстрації НОМЕР_5 , Volkswagen Tiguan, номер державної реєстрації НОМЕР_6 ( а.с. 6, 7-9 ).
В результаті дорожньо транспортної пригоди автомобіль «Peugeot 207», що належить ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження               ( а.с. 6, 7-9, 23 ).
Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_3 , що підтверджується постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року та постановою Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2018 року ( а.с. 6, 7-9 ).
Згідно консультації про визначення вартості матеріального збитку автомобіля Peugeot 207 номер державної реєстрації НОМЕР_4 , складеного 11 грудня 2018 року ПП ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнтів зносу зазначеного автомобіля становить 52 463,94 грн ( а.с. 12-13 ).
За проведення консультації про визначення вартості матеріального збитку позивачем сплачено 2 700 грн. ( а.с. 22 ).
Відповідно до акту № 1011 виконаних робіт ( ремонт автомобіля ), складеного 09 грудня 2018 року ФОП ОСОБА_6 ( виконавець ), підписаного позивачкою ОСОБА_1 (замовник ), виконавець надав замовнику товари та послуги, а саме: ремонт автомобіля Peugeot 207, номер державної реєстрації НОМЕР_4 , на загальну вартість у розмірі 100 557 грн ( а.с. 24 ).
Кошти сплачені замовником в повному обсязі, що підтверджується товарним чеком від 20 листопада 2018 року на суму 80 000 грн та від 09 грудня                        2018 року на суму 20 557 грн ( а.с. 25, 25 зв. ).
Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди завданої                                 ОСОБА_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди становить 100 557 грн.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на час дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена в товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1356286 від 22 липня 2017 року, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб в сумі 100 000 грн., за обов`язкової   франшизи    в розмірі 500 грн. ( а.с. 137 ).
Як вбачається з повідомлення страхувальника про дорожньо-транспортну пригоду №01172 від 28 лютого 2018 року ОСОБА_3 повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 24 лютого 2018 року ( а.с. 59-60 ).
Позивач з заявою про виплату страхового відшкодування до стаховика не зверталась.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки позивач не зверталася до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, тому у задоволенні частини страхової виплати, яку мав би виплатити страховик у межах страхового ліміту виходячи з вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу ( 52 463,94 грн) слід відмовити, оскільки таке задоволення позову буде суперечити меті інституту страхування. Тому з відповідача винуватця ДТП, підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування   та витрати на проведення оцінки - 50 793,06 грн.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками з огляду на наступне.
Щодо розміру виплати страхового відшкодування, яке зобов`язаний відшкодувати страховик 
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року                   № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та главою   82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України.
Закон № 1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Таким чином, у разі звернення потерпілого до страховика винної особи у ДТП, страховик має виплатити потерпілому страхові відшкодування у розмірі ліміту страхових виплат, передбачених договором, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей.
Щодо  підстав  для стягнення майнової шкоди зі страховика
 
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку;
- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-ІV строк є присічним і поновленню не підлягає.
Такий правовий висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі                         № 753/5293/16-ц (провадження № 14-310цс18), від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) та Верховним Судом в постановах від 21 березня 2019 року у справі № 758/16132/16-ц (провадження № 61-30263св18), від 01 липня 2019 року у справі № 513/1275/14-ц (провадження                  № 61-22420св18) та від 05 лютого 2020 року у справі № 748/1893/18 (провадження № 61-11557св19), підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.
Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19).
Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі.
Судами було встановлено, що ОСОБА_3 повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 24 лютого 2018 року. 
Натомість, судами було встановлено, що позивач з заявою про виплату страхового відшкодування до стаховика не зверталась, відповідно  не реалізувала своє право на відшкодування шкоди, яка підлягала б  стягненню зі страховика у межах страхового ліміту у розмірі витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, а  саме 52 463,94 грн.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку відносно того, що  з ОСОБА_3 підлягають стягненню лише  50 793,06 грн, які складають різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування  яке  відповідно до  статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язаний був сплатити страховик у разі звернення до нього з заявою потерпілого.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 , діючого в інтересах ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                     А. А. Калараш
                                                                                                                        Є. В. Петров
 О. С. Ткачук