ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/17856/19
адміністративне провадження № К/9901/5240/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Ради суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року, постановлену у складі судді Качура І.А. та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2021 року, ухвалену у складі колегії суддів: Коротких А.Ю. (доповідач), Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,
І. Суть спору
1.  ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Ради суддів України, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Ради суддів України №68 від 16 серпня 2019 року і зобов`язати Раду суддів України прийняти рішення та рекомендувати XVII позачерговому з`їзду суддів України ОСОБА_1 на посаду судді Конституційного Суду України.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення в основу його прийняття було покладено вивчення документів та відомостей, наданих кандидатами на посаду судді Конституційного суду України, та співбесіди з ними. Разом з тим, на думку позивача оскаржуване ним рішення є незаконним, ухваленим всупереч діючому законодавству та за своїм змістом не містить жодного конкретного мотиву та обґрунтувань його прийняття.
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 05 жовтня 2020 року, яку залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2021 року, закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої   статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.      
4. Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Рада суддів України є органом суддівського самоврядування, який обговорює питання внутрішньої діяльності суду та приймає колективні рішення з обговорюваних питань і не є суб`єктом владних повноважень у розумінні   КАС України.
4.1. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що   встановлена правова природа діяльності органу суддівського самоврядування унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання незаконним та скасування його рішення, а тому вказаний позов не може розглядатися в судах. Суд адміністративної юрисдикції не має компетенції щодо розгляду такого спору з огляду на те, що відповідні скарги розглядаються самим органом суддівського самоврядування згідно із   Законом України «Про судоустрій і статус суддів»   та внутрішнім актом, який регламентує діяльність такого органу. Такий підхід сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №804/4177/17. Зміст спірних правовідносин у цій справі за позовом ОСОБА_1 є тотожними до правовідносин, що розглядались у справі №804/17856/17, оскільки рішення Ради суддів України, а також дії голови Ради суддів України щодо надсилання листів позивачу є діяльністю органу суддівського самоврядування, що за вищенаведеним висновком Великої Палати Верховного Суду унеможливлює здійснення судового розгляду.
4.2. З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду як у порядку адміністративного судочинства так і в судовому порядку взагалі.      
ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
5. Не погоджуючись з такими рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилається неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
6. У скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції іншому складу суду
7. Свої вимоги скаржник мотивує тим, що Рада суддів України, вирішуючи питання про надання доступу до публічної служби, діяла як суб`єкт владних повноважень, а не як орган самоврядування при вирішенні внутрішніх питань організації діяльності судової системи України. Вказав, що оскільки відповідач діяв стосовно нього, як суб`єкт владних повноважень і позбавив його права на доступ до державної служби, його дії повинні підлягати оскарженню в порядку адміністративного судочинства. Крім того, у жодному Висновку Верховного Суду не йдеться про можливість обмеження чи взагалі позбавлення права громадянина на захист свого порушеного суб`єктом владних повноважень конституційного права.
7.1. Скаржник зауважує, що висновок, який зробила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20.03.2019 року у справі №804/4177/17, на який посилався відповідач та суди попередніх інстанцій, не стосується правовідносин, що є предметом його позову. Так, у постанові ВП ВС йдеться про збори суддів, як органу суддівського самоврядування, на яких обговорюються питання внутрішньої діяльності суду та ухвалюються колективні рішення з обговорюваних питань. І в цьому контексті збори суддів не є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті З КАСУ, отже суд адміністративної юрисдикції не має компетенції розглядати спори щодо визнання незаконними і скасування рішення зборів суду, оформленого відповідним протоколом про обрання голови цього суду. Відповідні скарги розглядаються самим органом суддівського самоврядування згідно із положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та внутрішнім актом, який регламентує діяльність такого органу. Проте, у цьому позові РСУ діяв як суб`єкт владних повноважень з питань доступу до публічної служби, всупереч Закону та Конституції перевищив свої повноваження, а жодних питань самоврядування не вирішував і вирішувати не міг, оскільки КСУ (до складу якого проводилися вибори) не є частиною судової системи України, а кандидатами до КСУ можуть бути і були особи, які також не належать до судової системи, і, відповідно, не мають суддівського самоврядування.
7.2. Скаржник також просить передати справу для розгляду до Великої палати Верховного Суду з тих підстав, що є наявність виключної правової проблеми і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, оскільки у своїх рішеннях ОАСК та ШААС вчинили дуже небезпечний для демократичного суспільства прецедент щодо відсутності в Україні компетентного суду з розгляду позовів про порушення конституційних прав громадянина.
8. У відзиві на касаційну скаргу відповідач вказує на її безпідставність та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції - без змін.
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
9. 21 червня 2019 року рішенням Ради суддів України №28 було оголошено про початок конкурсу для відбору кандидатур на посаду судді Конституційного Суду України та початок прийняття заяв (з доданими до них документами) осіб, які виявили намір обійняти посаду судді Конституційного Суду України, з 24.06.2019 року по 23.07.2019 року включно.
10. 02 серпня 2019 року рішенням Ради суддів України №44 встановлено відповідність осіб, які виявили намір обійняти посаду судді Конституційного Суду України, відповідно до поданих ними документів, вимогам, встановленим      Конституцією України      та      Законом України «Про Конституційний Суд України», в тому числі і відповідність ОСОБА_1 та поданих ним документів цим вимогам. 08 серпня 2019 року на електронну адресу позивача було направлено лист від Голови Ради суддів України, відповідно до якого його, як кандидата на посаду судді Конституційного Суду України, було запрошено на засідання Ради суддів України, яке мало відбутися 15.08.2019.
11. В подальшому 09.08.2019 на офіційному сайті Ради суддів України в мережі інтернет було розміщено оголошення про призначення Радою суддів України засідання, під час якого проводитимуться співбесіди з кандидатами на посаду судді Конституційного Суду України, визначено дати проведення співбесід.
12. Після проведення співбесід із 33 кандидатами на посаду судді Конституційного Суду України 16.08.2019, на офіційному сайті Ради суддів України було розміщено повідомлення про результати голосування, відповідно до якого рекомендацію отримали 16 кандидатів.
13. 20.08.2019 на офіційному сайті Ради судді України опубліковані відповідні рішення щодо рекомендування на посаду судді Конституційного Суду України, а також рішення №68 від 16.08.2019 «Про доручення Голови Ради суддів України», в якому йшлось про надання доручення голові Ради суддів України повідомити відповідних кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України про те, що вони не набрали достатньої кількості голосів для ухвалення Радою суддів України рекомендації XVII позачерговому з`їзду суддів України на посаду судді Конституційного Суду України.
14. Не погодившись із зазначеним рішенням Ради суддів України, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

V. Джерела права й акти їх застосування 
15.   Відповідно до частини другої   статті 55 Конституції України   кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
16. Згідно з частиною третьою   статті 124 Конституції України   юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
17. Згідно зі   статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
18.   Положеннями частини першої   статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі -   КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
19.   Згідно з пунктами 1 - 2 частини першої   статті 4 КАС України   адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
20. Відповідно до частини першої   статті 5 КАС України   кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
21.   Положеннями пункту 1 частини 1   статті 19 КАС України   визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
22. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1   ст. 4 КАС України).
23. Відповідно до частини першої статті 127 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» організаційними формами суддівського самоврядування є збори суддів, Рада суддів України, з`їзд суддів України.
24. Частиною першою статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що Рада суддів України є вищим органом суддівського самоврядування та діє як виконавчий орган з`їзду суддів України.
25. Згідно з частиною восьмою статті 133 вказаного Закону Рада суддів України:
1) розробляє та організовує виконання заходів щодо забезпечення незалежності судів і суддів, поліпшення стану організаційного забезпечення діяльності судів;
2) розглядає питання правового захисту суддів, соціального захисту суддів та їхніх сімей, приймає відповідні рішення з цих питань;
3) здійснює контроль за організацією діяльності судів, заслуховує з цих питань Голову Державної судової адміністрації України, його заступників, керівників структурних підрозділів і територіальних управлінь Державної судової адміністрації України;
4) звертається з пропозиціями щодо питань діяльності судів до органів державної влади та органів місцевого самоврядування;
5) затверджує зразки посвідчень судді, судді у відставці;
6) здійснює контроль за додержанням вимог законодавства щодо врегулювання конфлікту інтересів у діяльності суддів, Голови чи членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Голови Державної судової адміністрації України чи його заступників; приймає рішення про врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів у діяльності зазначених осіб (у разі якщо такий конфлікт не може бути врегульований у порядку, визначеному процесуальним законом);
7) здійснює інші повноваження, визначені законом.
26. При цьому, згідно з пунктом п`ятим частини четвертої статті 126 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до завдань суддівського самоврядування належить вирішення питань щодо призначення суддів Конституційного Суду України.
27. Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про Конституційний Суд України» визначено, що Президент України, Верховна Рада України та з`їзд суддів України призначають по шість суддів Конституційного Суду.
28. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про Конституційний Суд України» підготовку питання щодо розгляду на конкурсних засадах кандидатур на посаду судді Конституційного Суду з`їздом суддів України (далі - З`їзд) здійснює Рада суддів України.
29. Відповідно до частини четвертої та п`ятої вказаної статті Закону конкурсна комісія, Комітет, Рада суддів України після закінчення строку прийняття заяв, передбачених цією частиною, встановлює відповідність осіб, які виявили намір обійняти посаду судді Конституційного Суду, встановленим   Конституцією України   та цим Законом вимогам. Щодо кандидатів, які відповідають зазначеним вимогам, оприлюднюються їх автобіографії та мотиваційні листи, а також проводиться спеціальна перевірка у порядку, передбаченому   Законом України   "Про запобігання корупції". Стосовно кандидатів, призначення яких здійснюється З`їздом, організовує проведення спеціальної перевірки Рада суддів України.
29.1. За результатами вивчення документів та відомостей, наданих кандидатами, та співбесіди з ними конкурсна комісія, Комітет, Рада суддів України ухвалює рекомендацію щодо кожного кандидата на посаду судді Конституційного Суду. Конкурсна комісія, Рада суддів України складають списки кандидатів, рекомендованих на посаду судді Конституційного Суду, на підставі яких суб`єкти призначення приймають відповідні рішення. Такі списки мають містити кількість кандидатур, яка щонайменше втричі перевищує кількість вакансій.
30. Порядок і основні правила діяльності з`їзду суддів України щодо призначення суддів Конституційного Суду України визначається Регламентом призначення суддів Конституційного Суду України на посади за квотою з`їзду суддів України, затверджений рішенням XII позачергового з`їзду суддів України від 20.06.2014 (в редакції, затвердженої рішенням XIV позачергового з`їзду суддів України від 20.11.2017 (далі - Регламент).
31. Відповідно до пунктів 2.1-2.3 розділу ІІ Регламенту відбір кандидатур на посаду судді Конституційного Суду України здійснюється на конкурсних засадах у визначеному законом порядку. Підготовку питання щодо розгляду на конкурсних засадах кандидатур на посаду судді Конституційного Суду З`їздом здійснює Рада суддів України.
31.1. Про початок конкурсу для відбору кандидатур на посаду судді Конституційного Суду оголошується на офіційному веб-сайті Ради суддів України не пізніше ніж за три місяці до дня закінчення строку повноважень чи досягнення граничного віку перебування на посаді судді Конституційного Суду або не пізніше одного місяця з дня виникнення вакансії на посаду судді Конституційного Суду в разі, якщо повноваження судді Конституційного Суду припинено чи його звільнено з посади з підстав, передбачених   статтею 149^-1   Конституції України.
31.2. Рада суддів України упродовж одного місяця з дня оголошення про початок конкурсу в межах загального строку проведення конкурсу, передбаченого   частиною шостою   статті 12 Закону України "Про Конституційний Суд України", приймає заяви від осіб, які виявили намір обійняти посаду судді Конституційного Суду і відповідають встановленим   Конституцією України   вимогам.
32. Згідно з пунктами 2.4-2.5 розділу ІІ Регламенту Рада суддів України після закінчення строку прийняття заяв встановлює на підставі поданих документів відповідність осіб, які виявили намір обійняти посаду судді Конституційного Суду, встановленим Конституцією України та   Законом України   "Про Конституційний Суд України" вимогам, про що на засіданні Ради суддів України приймає відповідне рішення.
32.1. Щодо кандидатів, які відповідають зазначеним вимогам, оприлюднюються їх автобіографії та мотиваційні листи, а також проводиться спеціальна перевірка у порядку, передбаченому   Законом України   "Про запобігання корупції". Стосовно кандидатів, призначення яких здійснюється З`їздом, організовує проведення спеціальної перевірки Рада суддів України. За результатами вивчення документів та відомостей, наданих кандидатами, та співбесіди з ними Рада суддів України ухвалює рекомендацію щодо кожного кандидата на посаду судді Конституційного Суду. Рада суддів України складає список кандидатів, рекомендованих на посаду судді Конституційного Суду, на підставі яких З`їзд приймає відповідні рішення. Такі списки мають містити кількість кандидатур, яка щонайменше втричі перевищує кількість вакансій.
33. Відповідно до пунктів 2.11 розділу ІІ Регламенту за списками, наданими Радою суддів України З`їзд відкритим голосуванням більшістю голосів присутніх делегатів З`їзду включає кандидатури на посаду судді Конституційного Суду до бюлетеня для таємного голосування.
34. Відповідно до частини дев`ятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішення Ради суддів України, прийняті в межах визначених цим Законом повноважень, на наступний день після їх прийняття оприлюднюються на офіційному веб-порталі судової влади. 
34.1. Рішення Ради суддів України, прийняті в межах визначених цим Законом повноважень, є обов`язковими для всіх органів суддівського самоврядування, крім з`їзду суддів України. Рішення Ради суддів України може бути скасовано з`їздом суддів України або в судовому порядку.
35. Відповідно до пункту 1 частини першої   статті 170 КАС України   суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
VІ. Оцінка Верховного Суду
36. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.
37. До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
38. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.
39. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
40. Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції виходив з того, що Рада суддів України є органом суддівського самоврядування, який обговорює питання внутрішньої діяльності суду та приймає колективні рішення з обговорюваних питань і не є суб`єктом владних повноважень у розумінні   КАС України.
41. При цьому, суди першої та апеляційної інстанції враховували правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20.03.2019 року у справі №804/4177/17, відповідно до яких встановлена правова природа діяльності органу суддівського самоврядування унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання незаконним та скасування його рішення, а тому вказаний позов не може розглядатися в судах.
42. Разом з тим, Суд зазначає, що обставини справи №804/4177/17, що досліджувалися Великою Палатою Верховного Суду, є відмінними від обставин цієї справи, а тому посилання на правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду у вказаних справах є безпідставними.
43. Так, відповідно до обставин справи №804/4177/17 суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся до адміністративного суду з позовом до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування рішення зборів суддів цього суду, оформленого протоколом від 01-02 червня 2017 року № 12, про обрання головою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2 . За результатами розгляду вказаної справи Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що збори суддів Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області   як орган суддівського самоврядування, який обговорює питання внутрішньої діяльності суду та приймає колективні рішення з обговорюваних питань, не є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої   статті 3 КАС України   в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень, та пункту 7 частини першої   статті 4 КАС України   в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.
44. В даному ж випадку оскаржується рішення Ради суддів України №68 від 16 серпня 2019 року «Про доручення Голови Ради суддів України», в якому йшлось про надання доручення голові Ради суддів України повідомити відповідних кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України про те, що вони не набрали достатньої кількості голосів для ухвалення Радою суддів України рекомендації XVII позачерговому з`їзду суддів України на посаду судді Конституційного Суду України.
45. Тобто, в даному випадку справа стосується питання призначення суддів Конституційного Суду України З`їздом суддів України, що не є внутрішнім питанням органів суддівського самоврядування, а тому посилання судів першої та апеляційної інстанції на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20.03.2019 року у справі №804/4177/17 є необґрунтованими та безпідставними.
46. Розглядаючи питання призначення суддів Конституційного Суду України, Рада суддів України виступає не як орган суддівського самоврядування, який обговорює питання внутрішньої діяльності суду, а діє як суб`єкт владних повноважень у межах реалізації компетенції у сфері управління при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, а саме вирішує питання про надання доступу до публічної служби.
47. Рішення і висновки, прийняті Радою суддів України за наслідками виконання покладених на неї завдань, зокрема щодо рекомендації або відмови в рекомендації кандидатів на посаду судді Конституційного Суду, на підставі якої з`їзд суддів України приймає відповідні рішення та які є обов`язковими для нього, а тому породжують для кандидата на посаду судді Конституційного Суду юридичні наслідки у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення. Тому такі рішення Ради суддів України відповідають критеріям, які дозволяють віднести їх до рішень суб`єктів владних повноважень, а також підпадають під юрисдикцію адміністративних судів.
48. При цьому, у розумінні   КАС України   суб`єктом владних повноважень може бути також інший суб`єкт, за умови, що він здійснює публічно-владні управлінські функції на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Водночас суб`єкт владних повноважень не обов`язково повинен належати до системи органів державної влади або місцевого самоврядування, чи мати статус юридичної особи.
49. З огляду на викладене, рішення Ради суддів України №68 від 16 серпня 2019 року «Про доручення Голови Ради суддів України», в якому йшлось про надання доручення голові Ради суддів України повідомити відповідних кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України про те, що вони не набрали достатньої кількості голосів для ухвалення Радою суддів України рекомендації XVII позачерговому з`їзду суддів України на посаду судді Конституційного Суду України може бути оскаржене до судів адміністративної юрисдикції на підставі п. 1 ч. 1ст. 19   КАС України.
50. Таким чином, суд першої та апеляційної інстанції, зробили помилковий висновок, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і не належить до компетенції адміністративного суду.
51. Частиною 1   статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України   передбачено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
52.   Таким чином, зважаючи на приписи   статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржені судові рішення скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
53. Щодо клопотання скаржника про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з тим, що є наявність виключної правової проблеми і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, Верховний Суд зазначає таке.
54. Згідно з частинами п`ятою, шостою      статті 346 КАС України      суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
55. Справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, крім випадків, якщо:
1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної юрисдикції;
2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах;
3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
56. За змістом наведеної норми права вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Суд, керуючись внутрішнім переконанням, у кожному конкретному випадку, з урахуванням змісту спірних правовідносин та їх предмету правового регулювання оцінює наявність виключної правової проблеми та необхідність передачі справи для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
57. Суди попередніх інстанцій, закриваючи провадження у справі, дійшли висновку про те, що розгляд таких спорів перебуває поза межами не лише адміністративної юрисдикції адміністративних судів, а й не належить до юрисдикції жодного іншого суду.
58. Як свідчить зміст касаційної скарги, ОСОБА_1 вважає, що цей спір підлягає розгляду в суді адміністративної юрисдикції та не просить про розгляд справи в порядку іншого судочинства, ніж адміністративне.
59. Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду не є належним судом (судом, встановленим законом) для розгляду цієї справи у касаційному порядку.
60. Крім того, проаналізувавши зазначені скаржником підстави, якими заявник обґрунтовує необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Суд також дійшов висновку про відсутність у спірних відносинах виключної правової проблеми, такі правовідносини врегульовано нормами права, та в повній мірі дозволяють вирішити спір.
61. Щодо формування єдиної правозастосовної практики то необхідно зазначити, що таке формування необхідне у разі наявності різної судової практики з одного й того ж питання, про що скаржником у даному випадку зазначено не було.
62.  З урахуванням викладеного, клопотання ОСОБА_1 про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає.
VІ. Судові витрати
63.   З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями   3,   341,   345,   349,   353,   355,   356,   359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. У   задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
3. Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у справі №640/17856/179 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. А. Губська

Судді                                                                                                    М.В. Білак
                                                              
                                                                                                    О.В. Калашнікова