ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17258/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                               Аліменка В.О., 
суддів                                                   Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом у якому, просила визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 17.05.2019 № Ф-71996-17 у сумі 20051,31 грн.
Позовні вимоги обгрунтовано протиправністю оскаржуваної вимоги, оскільки, позивач вважає, що у неї відсутній обов`язок сплачувати єдиний внесок з огляду на те, що вона фактично припинила провадити господарську діяльність як фізична особа-підприємець з 2013 року за рішенням суду та не подавала контролюючому органу жодної податкової звітності.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року позов задоволено.
В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у м. Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.
Зокрема, скаржник зазначає що відомості про припинення державної реєстрації в ЄДР датуються 17.07.2019, тому оскаржувана вимога прийнята в межах чинного законодавства.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, позивач 21.04.2011 подала документи для проведення реєстрації припинення підприємницької діяльності. Документів про результати розгляду згаданої заяви суду не надано.
У подальшому ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві звернулось до суду з позовом про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , який задоволено постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2013.
Листом від 13.01.2014 ОСОБА_1 повідомлено, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 13.01.2014 внесено запис щодо припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 17.07.2019 наявні відомості про наступні реєстраційні дії щодо ФОП ОСОБА_2 :
- 09.09.2010 - державна реєстрація ФОП;
- 21.04.2011 - внесення рішення ФОП про припинення підприємницької діяльності;
- 13.01.2014 - внесення судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності ФОП;
- 03.06.2019 - державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП за судовим рішенням.
У подальшому, ГУ ДФС у м. Києві направило позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-71996-17 від 17.05.2019.
Не погоджуючись з отриманою вимогою, позивач звернувся з позовною заявою до ГУ ДФС у м. Києві. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються  Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI  (далі - Закон № 2464-VI).
За вимогами пункту 2 частини першої  статті 1 Закону № 2464-VI  єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з пунктом 4 частини першої  статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок(пункту 1 частини другої  статті 6 Закону №2464-VI).
Частиною 12  статті 9 Закону №2464-VI  визначено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Відповідно до частини другої  статті 6 Закону № 2464-VI  платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами частини четвертої  статті 6 Закону №2464-VI  у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.
Таким чином, фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність та яка зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, є платником єдиного внеску, при цьому, враховуючи положення  Закону № 2464-VI  незалежно від того чи отримує вона дохід від такої діяльності чи ні.
Водночас відповідно до статті 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на час прийняття зазначеного судового рішення) передбачено, що суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.
Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій.
Державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем внести до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця та в той же день повідомити органи статистики, доходів і зборів, Пенсійного фонду України та фізичну особу - підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2013 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Враховуючи, що рішенням суду, яке набрало законної сили та яке є обов`язковим до виконання, припинено право позивача на здійснення підприємницької діяльності, вимога про сплату (недоїмки) від 17.05.2019 № Ф-71996-17 у розмірі 20051,31 грн. підлягає скасуванню.
Посилання апелянта на те, що відомості про припинення державної реєстрації в ЄДР датуються 07.07.2019, тому оскаржувана вимога прийнята в межах чинного законодавства колегія суддів не приймає до уваги, оскільки порядок державної реєстрації про припинення підприємницької діяльності за судовим рішенням, не передбачає вчинення будь-яких дій з боку особи, відносно якої таке рішення ухвалено.
Водночас, чинним законодавством передбачено, що саме органами доходів і зборів, до яких входить відповідач, ведеться облік платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців.
Сам факт, невнесення державним реєстратором судового рішення про припинення підприємницької діяльності до Єдиного державного реєстру не свідчить про подальше провадження цією особою господарської діяльності, та обов`язок сплачувати єдиний внесок.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          Л.В. Бєлова

                                                                                                    А.Ю. Кучма