ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2529/21 Справа № 205/5288/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року         Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

16 липня 2020 року ПрАТ “СК “УНІКА” до  ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «УНІКА»» страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 26317,99 грн. та судовий збір. Позов мотивований тим, що 05 грудня 2013 року між позивачем та ТОВ «Порше Лізінг Україна» було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0001433, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 . 14 серпня 2017 року приблизно о 08-50 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Мелітополі по вул. Богдана Хмельницького біля буд. 105/1, при зміні напрямку руху, маневрі перестроюванні ліворуч, не переконався, що це буде безпечним, не надав дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він перестроївся, та скоїв зіткнення з автомобілем Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Відповідно до постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП застрахованому транспортному засобу Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 , було завдано механічних ушкоджень. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС»». 15 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до страховика ПрАТ «СК «УНІКА»» з заявою про виплату страхового відшкодування та додатково 09 жовтня 2017 року (у зв`язку з виявленням прихованих пошкоджень автомобіля Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахований по договору КАСКО). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2957 по визначенню матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП від 07 вересня 2017 року, вартість відновлювального ремонту складає 115047,91 грн. Згідно рахунку-фактури № СФ-0016672 від 07 вересня 2017 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 , склала 103543,12 грн. та додатково рахунок-фактура № СФ-0017163 від 09 жовтня 2017 року в сумі 2700,00 грн. Позивач визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 97805,89 грн., додатково було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 2700,00 грн. Позивач звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС»». ПрАТ «СК «ЮНІВЕС»» здійснило страхове відшкодування в порядку регресу 31 жовтня 2017 року в розмірі 71757,90 грн. та 28 грудня 2017 року в розмірі 2430,00 грн. Таким чином: загальна вартість відновлювального ремонту автомобілю Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 , склала 106243,12 грн.; франшиза за договором КАСКО – 5737,23 грн.; сума відшкодування ПрАТ «СК «ЮНІВЕС»» – 74187,90 грн.; решта, що підлягає відшкодуванню безпосередньо відповідачем – 26317,99 грн.(а.с.1-5). 

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року позовні вимоги ПрАТ «СК «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди – задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «УНІКА» страхове відшкодування за завдані збитки в розмірі 26317,99 грн. Вирішено питання судових витрат (а.с.135-139).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність на необґрунтованість рішення суду, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність рішення суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог та вирішити питання судових витрат (а.с.145-161).

В порядку ст. 360 ЦПК України від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на безпідставність апеляційної скарги та законність рішення суду першої інстанції, просив, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що 26 листопада 2013 року між ТОВ «Порше Лізінг Україна» як лізингодавцем та ТОВ «Грін-Лайф» як лізингоодержувачем укладено договір про фінансовий лізинг, об`єктом якого був автомобіль Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 , який був переданий лізингоодержувачу згідно акту прийому-передачі від 09 грудня 2013 року (а.с. 116-117).
05 грудня 2013 року між позивачем та ТОВ «Порше Лізінг Україна» укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0001433, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 15).
ТОВ «Грін-Лайф» наказом № 12 від 20 грудня 2013 року закріпило даний автомобіль за менеджером зі збуту ОСОБА_2 (а.с. 118).
05 січня 2015 року ТОВ «Грін-Лайф» видало ОСОБА_2 довіреність на користування автомобілем, здійснення ремонтних та профілактичних робіт, а також представництво інтересів ТОВ «Грін-Лайф» перед всіма фізичними та юридичними особами (а.с. 119).
14 серпня 2017 року приблизно о 08-50 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Мелітополі по вул. Богдана Хмельницького біля буд. 105/1, при зміні напрямку руху, маневрі перестроюванні ліворуч, не переконався, що це буде безпечним, не надав дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він перестроївся та скоїв зіткнення з автомобілем Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 (а.с. 12-14).
Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 12-14).
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС»» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3453024 (а.с. 11, 93).
15 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до страховика ПрАТ «СК «УНІКА»» з заявою про виплату страхового відшкодування та додатково 09 жовтня 2017 року (у зв`язку з виявленням прихованих пошкоджень автомобіля Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахований по договору КАСКО) (а.с. 18, 20).
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2957 по визначенню матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП від 07 вересня 2017 року, вартість відновлювального ремонту складає 115047,91 грн. (а.с. 23-37).
Згідно рахунку-фактури № СФ-0016672 від 07 вересня 2017 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 , склала 103543,12 грн. та додатково рахунок-фактура № СФ-0017163 від 09 жовтня 2017 року на суму 2700,00 грн. (а.с. 56, 57).
14 вересня 2017 року ТОВ «Порше Лізінг Україна» звернулось до позивача з проханням перерахувати страхове відшкодування на станцію технічного обслуговування ТОВ «ІНТЕРАВТО-ПЛЮС» (а.с. 122).
В зв`язку з настанням страхового випадку позивач на підставі страхового акту та наказу від 14 вересня 2017 року № 00233553 здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 97805,89 грн. шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ТОВ «ІНТЕРАВТО-ПЛЮС», що підтверджується платіжним дорученням № 038799 від 18 вересня 2017 року (а.с. 52, 53, 58).
Крім того, позивачем додатково на підставі страхового акту та наказу від 20 листопада 2017 року № 00233553 (доплата) здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 2700,00 грн. шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ТОВ «ІНТЕРАВТО-ПЛЮС», що підтверджується платіжним дорученням № 050193 від 27 листопада 2017 року (а.с. 54, 55, 59).
Позивач звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС»», у зв`язку з чим останнє здійснило виплату страхового відшкодування в порядку регресу 31 жовтня 2017 року в розмірі 71757,90 грн. та 28 грудня 2017 року в розмірі 2430 грн. (а.с. 60, 61).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки ПрАТ «СК «Уніка» отримало від страховика відповідача – ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» страхову виплату в сумі 74187,90 грн., то з ОСОБА_1 підлягає стягненню 26317,99 грн., що становить різницю між фактично понесеними витратами (реальними збитками) і вказаною страховою виплатою. 

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховику межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з чим погоджується і колегія суддів, що до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки ПрАТ «СК «Уніка» отримало від страховика відповідача – ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» страхову виплату в сумі 74187,90 грн., то з ОСОБА_1 підлягає стягненню 26317,99 грн., що становить різницю між фактично понесеними витратами (реальними збитками) і вказаною страховою виплатою.
Доводи апеляційної скарги, що позивач не надав доказів виплати страхового відшкодування страхувальнику, яким є ТОВ “Порше Лізинг Україна”, а також, що надані до позовної заяви платіжні доручення не можна вважати належними доказами, колегія суддів відхиляє, оскільки оцінка доказів є прерогативою суду, а доводи апеляційної скарги зводяться до їх переоцінки. 
Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, відповідно до ст.81 ЦПК України.
За таких обставин, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, дійшов обґрунтованого висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
При вирішенні справи, суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін. 

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення. 

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року — залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: