Ухвала
Іменем України 
 
21 травня 2021 року
м. Київ
провадження № 51-2431 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –       ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 9 лютого 2021 року. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року
ОСОБА_4 ,     ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 11 квітня 2012 року вироком Ленінського районного суду м. Вінниці за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 13 червня 2014 року умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 7 місяців,
визнано винним та призначено покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки.
На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено  ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Також  ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 11 квітня 2012 року та призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 вирішено рахувати з моменту затримання, а саме з 15 червня 2015 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 15 червня 2015 року по 13 лютого 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання по відбуттю строку покарання.
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Вінницької області смт. Вороновиця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
визнано винним та призначено покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на 2 роки.
На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено  ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Також  ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 рік 6 місяців.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 9 лютого 2021 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції – без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 та ОСОБА_6 визнано винуватими у тому, що вони 14 червня 2015 року о 21.45 год., перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_3 , побачивши двох раніше невідомих їм чоловіків – ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які сиділи на лавці, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_8 , вдарив його правою рукою у ліве плече і в обличчя, зірвав з плеча сумку, а ОСОБА_9 в цей час підійшов до ОСОБА_7 , який розмовляв по телефону, та після нетривалого, незмістовного спілкування, заламавши потерпілому руку, забрав у нього мобільний телефон марки «Nokia H-200, нанісши при цьому декілька ударів по обличчю і один удар ногою у тулуб. Після цього обоє  зникли з місця вчинення кримінального правопорушення, спричинивши потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_7  легкі тілесні ушкодження і збитки на суму 175,50 грн. та  486 грн. відповідно.  
Продовжуючи свою злочинну діяльність, в цей же день  ОСОБА_6 разом  із ОСОБА_4 о 22 годині, перебуваючи біля магазину «Гроно» по вул. Коцюбинського в м. Вінниці, побачили раніше невідомих їм чоловіків ОСОБА_10 і   ОСОБА_11 ,   ОСОБА_6 почав безпідставно чіплятись до потерпілих, провокуючи конфлікт з ними, виражатись  нецензурною лайкою. В ході словесної перепалки,   ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_10 та, охопивши його шию, кинув на землю. В цей час до ОСОБА_6 підійшов ОСОБА_4 , вони спільно, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, демонструючи свою зневагу до загальноприйнятих в суспільстві норм поведінки,  почали безпричинно наносити ОСОБА_10 удари руками та ногами в різні частини обличчя і тулуба.
Після зазначеного, потерпілий ОСОБА_10 підвівся з землі та спільно зі своїм знайомим ОСОБА_11 , намагаючись уникнути подальших протиправних дій з боку ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , направилися до зупинки громадського транспорту, що розташована по вул. Коцюбинського у м. Вінниці, проте ті наздогнали потерпілих, почали штовхати їх у спини, хотіли  при цьому нанести удари в обличчя. В подальшому ОСОБА_4 наздогнав ОСОБА_10 , вдарив його в обличчя, від чого він впав на землю,  закрився руками. Через деякий час ОСОБА_10 зрозумівши, що необхідно відволікти увагу ОСОБА_4 , спробував сісти до маршрутного таксі, але той схопив його за рюкзак, не дав змоги втекти, після чого ОСОБА_4 , почувши крики зі сторони, відволікся, і потерпілий зміг сісти у наступне маршрутне таксі.
Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_4 та ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 були завдані легкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року й ухвалу Вінницького апеляційного суду від 9 лютого 2021 року в частині визнання  ОСОБА_6 винним за ч. 2 ст. 186 КК України , закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях засудженого складу кримінального правопорушення та не встановленням достатніх доказів для доведеності його винуватості в суді і вичерпанні можливостей їх отримати.
Захисник висловлює доводи, які стосуються неповноти судового розгляду та оскарження фактичних обставин справи, не погоджується із оцінкою доказів, викладає власну версію подій та власну оцінку доказам. Крім того також зазначає, що апеляційним судом не дотримані вимоги ст. 404 КПК України, не досліджено докази і не дано їм оцінки.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 аналогічні доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_5 .
Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Доводи засудженого  ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 щодо неповноти судового розгляду у суді першої інстанції, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії подій та з наданням власноїоцінки доказамстосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що виходячи з вимог статті 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Натомість вказані обставини були предметом перевірки суду  апеляційної інстанцій.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Засуджений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 у касаційних скаргах виражають свою незгоду з рішенням апеляційного суду,  вважають, що апеляційний суд допустив порушення ст. 404 КПК України, однак самі визнають, що не заявляли в суді апеляційної інстанції клопотання про дослідження тих чи інших доказів і не просили  надати їм іншої оцінки, ніж та, що наведена у вироку. 
Згідно з приписами ч. 3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний за клопотанням учасників судового провадження повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. Повнота дослідження судом апеляційної інстанції доказів щодо певного факту має бути забезпечена у випадках, коли під час апеляційного розгляду даний факт встановлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено у суді першої інстанції.
З долученої копії ухвали апеляційного суду видно, що передбачених наведеною нормою процесуального закону підстав для повторного дослідження доказів стороною захисту наведено не було і таке клопотання взагалі не заявлялось, а також таких підстав не було встановлено і апеляційним судом. Обмежившись у своїй ухвалі аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих судом першої інстанції, апеляційний суд не порушив установленого законом порядку апеляційного розгляду. За результатами перегляду вироку, суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою зазначених доказів, даною місцевим судом, а відтак застосована ним процедура не суперечила встановленій ст. 23 КПК України засаді безпосередності судового розгляду.
Водночас, апеляційний суд у межах, установлених ст. 404 КПК України, та у порядку, визначеному ст. 405 КПК України, переглянув кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у них доводи та визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі відповідно до вимог ст.419 КПК України докладні мотиви на спростування усіх доводів апеляційних скарг. 
Що стосується доводів засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 про відсутність в діях засуджених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, то вони не заслуговують на увагу з огляду на таке.
 
Місцевий суд оцінив усі докази в їх сукупності, детально виклав їх у вироку, встановив, що вони є взаємоузгодженими, належними та допустимими, доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки їх винуватість доведена поза розумним сумнівом. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності, доказів та їх достатності для постановлення вироку.
Крім того, апеляційний суд у своїй ухвалі від 9 лютого 2021 року, перевіривши доводи апеляційних скарг, які аналогічні тим, що викладені у касаційних скаргах, та  вірно вказав, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України за встановлених у вироку фактичних обставин, є ґрунтовним, підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.
Так, показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . ОСОБА_15 (працівників поліції), підтверджують, що  14 червня 2015 року вони виїхали на місце події, де ОСОБА_8 повідомив, що ОСОБА_6 викрав у нього сумку та побив його, ОСОБА_16 повідомив, що його побив ОСОБА_4 та викрав мобільний телефон. Потім підійшов ще потерпілий ОСОБА_10 , який повідомив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 побили його на зупинці громадського транспорту. Свідки ОСОБА_17  і   ОСОБА_18 ,  підтвердили, що до ОСОБА_17 зателефонував ОСОБА_11 й повідомив, що  ОСОБА_10 б`ють і  йому потрібна допомога, на що  той одразу направився розбороняти бійку.  Протокол  огляду місця події від 14 червня 2015 року,  свідчить про зафіксовану обстановку на місці вчинення злочину  біля будинку  АДРЕСА_3 , біля лавочки на землі знайдено  чоловічу сумку, в якій знаходився гаманець, студентський на ім`я ОСОБА_8 . Висновками судово-медичної експертиз,  доведено, що  у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були виявлені легкі тілесні ушкодження. Також в ході слідчого експерименту ОСОБА_6 не заперечував нанесення ударів як   ОСОБА_4 ,  так і ним, після чого хлопці втекли.
Вірно судами зазначено, що про попередню змову обвинувачених свідчить узгодженість їх дії,  об`єкти нападу, те, що вони  одночасно нанесли удари потерпілим та заволоділи зазначеним майном, після чого одразу залишили місце вчинення злочину. 
З огляду на це, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 на вирок місцевого суду, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив усі викладені у них доводи, визнав їх безпідставними, мотивувавши своє рішення та зазначивши підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Колегія суддів ВС погоджується з висновками апеляційного суду, та вважає, що касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 не містять переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановлених вироку та ухвали.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення у цьому кримінальному провадженні не було допущено.
Ураховуючи наведені у скаргах мотиви та надані до них копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 немає.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 9 лютого 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: 
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                                   ОСОБА_19