Ухвала
Іменем України
 
08 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 199/62/20
провадження № 51-560ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого          ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду 
м. Дніпропетровська від 07 квітня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року,
встановив:
вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 
від 07 квітня 2020 року засуджено
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
м. Красний Луч Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу: вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2019 року за ч. 2 ст. 15 
ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік,
- за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 
2 роки 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2019 року  ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року  ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 
2 місяці.
Як встановив суд, 12 листопада 2019 року о 12.00 год ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: м. Дніпро (вул. Амур-Гавань, 11) побачив на землі пачку з-під цигарок, відкривши яку, зрозумів, що її вмістом є речовина рослинного походження, у висушеному та подрібненому стані, за зовнішніми ознаками і характерному запаху схожа на наркотичний засіб канабіс, обіг якого заборонений. В цей момент, у ОСОБА_5 раптово виник умисел спрямований на повторне, незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, у зв`язку з чим останній помістив його до кишені, 
тим самим став незаконно зберігати його при собі.
14 листопада 2019 року об 11.30 год ОСОБА_5 , знаходячись за вищевказаною адресою, повторно, незаконно зберігаючи при собі у пачці 
з-під цигарок раніше незаконно придбаний ним наркотичний засіб - канабіс, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, незаконне зберігання вказаного наркотичного засобу, переліз через огорожу колекторно-насосної станції, де був затриманий працівником охоронної фірми ДФ АСК «Укррічфлот».В цей же день, у період часу з 13.05 до 14.00 год 
ОСОБА_5 під час огляду місця події добровільно видав працівникам поліції пачку з-під цигарок з наркотичним засобом – канабіс.
Таким чином, ОСОБА_5 незаконно, без мети збуту, повторно придбав та зберігав при собі особливо небезпечний наркотичний засіб – канабіс, вагою 6,568 г.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року вирок 
Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 
2020 року змінено: дії  ОСОБА_5 перекваліфіковано з ч. 2 ст. 309 КК на              ч. 1 ст. 309 КК та за цим законом призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено вважати ОСОБА_5 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК 
за сукупністю вироків,  ОСОБА_5 до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2018 рокувизначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці. 
Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись 
на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення 
та особі засудженого  ОСОБА_5 через суворість, просить скасувати вирок та ухвалу з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник  ОСОБА_4 зазначає про неповноту 
та однобічність слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справ і фальсифікацію матеріалів кримінального провадження. Також, на думку захисника, судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні 
вимог ч. 5 ст. 72 КК щодо зарахування строку попереднього ув`язнення до строку покарання, оскільки, на час розгляду даного кримінального провадження засуджений ОСОБА_5 був попередньо ув`язнений в інших кримінальних провадженнях. Крім того, захисник вказує, що призначене його підзахисному покарання є занадто суворим, а судом, зокрема, при призначенні цього покарання не було враховано стан здоров`яОСОБА_5 .  
Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Посилання захисника ОСОБА_4 у касаційній скарзі на неповноту та однобічність слідства і невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та перегляду в касаційному порядку не підлягають.
Твердження захисника про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме фальсифікацію протоколу огляду місця події від 14 листопада 
2019 року, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з наведенням відповідного мотивування прийшов до висновку про безпідставність таких доводів.
Доводи захисника ОСОБА_4 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним, що характеризують особу засудженого ОСОБА_5 через суворість, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності
та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених
дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні враховуватися обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання.
Мотивуючи своє рішення про призначення засудженому  ОСОБА_5 покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, який не працює, раніше неодноразово судимий, перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога. 
При цьому, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом встановлено не було.
Врахувавши всі обставини даного кримінального провадження, а також те, 
що засуджений  ОСОБА_5 будучи раніше неодноразово судимим, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив новий умисний злочин у сфері обігу наркотичних засобів, що вказує про його небажання стати на шлях виправлення, суд, дотримуючись вимог ст. 65 КК, призначив йому покарання, яке за своїм розміром 
та видомє справедливим та співмірним вчиненому кримінальному правопорушенню і особі засудженого, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Твердження захисника ОСОБА_4 про неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні до засудженого вимог ч. 5 ст. 72 КК щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, оскільки на час розгляду даного кримінального провадження засуджений ОСОБА_5 був попередньо ув`язнений у інших кримінальних провадженнях є неспроможними.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч. 1 цієї статті.
Як убачається з вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду 
м. Дніпропетровська від 07 квітня 2020 року, до засудженого ОСОБА_5 
у межах цього кримінального провадження запобіжний захід не обирався, 
а сама по собі наявність запобіжного заходу у виді тримання під вартою у інших кримінальних провадженнях, враховуючи приписи ст. 72 КК, не може слугувати обґрунтованою та законною підставою для зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання по день набрання вироку законної сили у цьому кримінальному провадженні.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо 
 ОСОБА_5 дотримався вимог кримінального процесуального закону, доводи в апеляційних скаргах суд перевірив та дав на них змістовні відповіді, 
а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотного порушення норм кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та  невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, про що йдеться в касаційній скарзі захисника, колегія суддів касаційного суду не вбачає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги 
та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги
та копій оскаржених судових рішень вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити
у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок 
Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:
  ОСОБА_1 	      ОСОБА_2 	ОСОБА_3