Справа № 127/15487/20 
Провадження № 33/801/265/2021
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Михайленко А. В.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2021 року                                                                                     м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Скрежешевського М.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2020 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 10 (десять) років. 
Стягнуто з  ОСОБА_1  судовий збір в розмірі 420 гривні 40 копійок на користь держави.
Не погодившись із вказаною постаново ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП.
Скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не знав про розгляд справи, оскільки не отримував судових повісток, а за адресою, за якою суд направляв повістки він не проживає з 2015 року; у даному випадку відсутній умисел водія на вчинення правопорушення; працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, а наполягали на проведенні огляду в медичному закладі; ідентичність письмових пояснень свідків викликає сумніви в достовірності таких показів і суд не викликав вказаних свідків для надання ними пояснень в судовому засіданні; суд при винесенні постанови послався на постанову суду у справі №127/7036/20 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, однак, вказану постанову було скасовано і закрито провадження у справі.
Також ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що він не повідомлявся про розгляд справи, а тому не міг вчасно скористатися правом на апеляційне оскарження. Про наявність постанови йому стало відомо від державної виконавчої служби, після чого його представник 01.03.2021 ознайомився з матеріалами справи.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.
При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято 21.09.2020 та згідно супровідного листа від 29.09.2020 направлено на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .
Доказів отримання копії вказаної постанови матеріали справи не містять.
01.03.2021 захисник ОСОБА_1 – адвокат Скржешевський М.С. ознайомився з матеріалами справи і 11.03.2021 подав апеляційну скаргу. 
Оскільки ОСОБА_1 не був присутнім під час прийняття оскаржуваної постанови, подав апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту ознайомлення захисника з матеріалами справи, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2020 пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
Апеляційний суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 364070, складеного поліцейським взводу №2 роти №4 БУПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Щербінським Б.В.,16.07.2020 о 04 год. 40 хв. в м. Вінниці по вул. Писарєва, 23, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Vectra, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 3 ст. 130 КУпАП.
У п. 2.5 Правил дорожнього руху зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Частина третя статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті (відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння), вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Одним із доводів апеляційної скарги є те, що справу розглянуто у відсутність ОСОБА_1 і суд першої інстанції не повідомляв його про розгляд справи, однак, такі доводи не беруться апеляційним судом до уваги з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено у його присутності. 
У протоколі місцем проживання (перебування) ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_1 . Особу встановлено згідно паспорту.
ОСОБА_1 повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться за викликом у Вінницькому міському суді, із чим останній був ознайомлений, про що свідчить його підпис у графі «особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи».
Суд першої інстанції здійснював виклик ОСОБА_1 за зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення адресою, однак, поштові конверти повернулися на адресу суду із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».
При цьому, апеляційний суд враховує, що адреса, на яку направлялися судові повістки, зазначена ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Вказане свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про те, що на розгляді в суді знаходилася справа про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка поряд з практикою Європейського Суду з прав людини, є джерелом права в Україні, розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливість предмета спору для заявника.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
На думку апеляційного суду дії ОСОБА_1 свідчать про його свідоме ухилення від участі в розгляді справи з метою уникнення від адміністративної відповідальності шляхом закриття в подальшому справи у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності.
Безпідставними є твердження апелянта про відсутність в його діях умислу на вчинення правопорушення, оскільки він не заперечує факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а зазначає лише про порушення працівниками поліції порядку направлення водія для проведення огляду на стан сп`яніння.
Доводи апелянта про те, що працівники поліції не пропонували проходити йому огляд на місці зупинки транспортного засобу, а пройти огляд в медичному закладі він погодився б лише у разі незгоди з результатами огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу, є голослівними, оскільки не підтверджуються матеріалами справи. Протокол про адміністративне правопорушення не містить зауважень щодо відмови працівників поліції провести огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. ОСОБА_1 відмовився надати пояснення згідно ст. 63 Конституції України, про що міститься відмітка в протоколі.
Письмові пояснення свідків у даному випадку не є визначальними, на що наголошує апелянт, оскільки вони долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення у разі їх наявності, а факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння засвідчений в протоколі про адміністративне правопорушення підписами двох свідків, у відповідності до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 №1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою встановлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 №1103.
Необхідності викликати вказаних свідків для надання пояснень в суду першої інстанції без відповідного клопотання не було.
Натомість, ОСОБА_1 клопотання про виклик вказаних свідків для надання ними пояснень в суді апеляційної інстанції не заявляв.
Таким чином, вимоги скарги апелянта про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення суд вбачає безпідставними.
Водночас, апеляційним судом встановлено підстави для зміни оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Так, диспозиція ч. 3 ст. 130 КУпАП (в редакції, яка діяла на момент вчинення правопорушення) передбачає відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, яка «двічі протягом року» піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Постанову Вінницьким міським судом Вінницької області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП у даній справі винесено 21.09.2020, при цьому судом взято до уваги, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2019 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (справа №127/19420/19) та постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2020 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП (справа №127/7036/2020). 
Так, постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (справа №127/19420/19) залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 26.04.2021.
Натомість, як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення №127/7036/20, яка надійшла на запит апеляційного суду, ОСОБА_1 17.09.2020 подано апеляційну скаргу на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2020, за результатами розгляду якої Вінницьким апеляційним судом 29.10.2020 вказану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП скасовано, провадження у справі закрито. 
Відтак, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП, оскільки не можливо стверджувати, що останній двічі протягом року притягувався до адміністративної відповідальності.
Частина 2 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Враховуючи вищевикладене, та зважаючи на те, що винуватість ОСОБА_1 у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння доведена, апеляційний суд приходить до переконання про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_1 з ч. 3 ст. 130 КУпАП, яка йому ставиться в провину згідно протоколу про адміністративне правопорушення, на ч. 2 ст. 130 КУпАП та пом`якшити накладене на нього стягнення відповідно до меж санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП (в редакції, яка діяла на момент вчинення правопорушення).
Керуючись ст. 294 КУпАП,
постановив:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 гривень з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк десять років - змінити в частині кваліфікації дій правопорушника та в частині накладення адміністративного стягнення.
Дії ОСОБА_1 кваліфікувати за ч. 2 ст. 130 КУпАП із зменшенням накладеного адміністративного стягнення у виді штрафу до 1200 (одна тисяча двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
В іншій частині постанову суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало