ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2772/21 Справа № 175/3013/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,
на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року
по справі за заявою  ОСОБА_1  про забезпечення позову у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Садового товариства «Утес», треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. про визнання недійсними та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, розпорядження та свідоцтва про право власності на садовий будинок, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання членом садівничого товариства та повернення майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:
У серпні 2020 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Садового товариства «Утес», треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. про визнання недійсними та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, розпорядження та свідоцтва про право власності на садовий будинок, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання членом садівничого товариства та повернення майна із чужого незаконного володіння.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року у задоволенні заяви  ОСОБА_1  про забезпечення позову у справі позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , Садового товариства «Утес», треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. про визнання недійсними та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, розпорядження та свідоцтва про право власності на садовий будинок, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання членом садівничого товариства та повернення майна із чужого незаконного володіння — відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року та постановити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.
У відзивах ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року просять ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважають, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та справедливою.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 25.08.2020 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Садового товариства «Утес», треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. про визнання недійсними та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, розпорядження та свідоцтва про право власності на садовий будинок, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання членом садівничого товариства та повернення майна із чужого незаконного володіння.
09 грудня 2020 року представник позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (в тому числі Міністерству юстиції України та його структурним та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та Міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав обтяжень, зміни до таких записів на земельну ділянку № НОМЕР_1 в с/т «Утес» Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, загальною площею 0,0800 га, яка належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, реєстрований номер 3596, посвідчений 23.08.2019 року приватним нотаріусом ДМНО Сисоєнко І.В. (номер запису про право власності - НОМЕР_2 ) в садовому товаристві «Утес» с. Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області до набрання чинності остаточного судового рішення по даному цивільному провадженню;
заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (в тому числі Міністерству юстиції України та його структурним та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним у містах Києві та Севастополі; державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру і речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів на садовий будинок АДРЕСА_1 (опис об`єкта : загальна площа 54,9 кв.м., садовий будинок - А з господарськими будівлями та спорудами, навіс - Б, навіс - В, сарай - Г, літній душ - Д, вбиральня - Е, сарай - Ж, огорожа 1-3), який належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, реєстрований номер 3593, посвідчений 23.08.2019 року приватним нотаріусом ДМНО Сисоєнко І.В. (номер запису про право власності - НОМЕР_3 ) до набрання чинного остаточного судового рішення по даному цивільному провадженню.
В обґрунтування своєї заяви останній зазначає, що невжиття таких заходів забезпечення цивільного позову на даному етапі судового провадження істотно ускладнить виконання рішення суду в подальшому, оскільки протягом тривалого часу відповідач уникає спілкування із позивачем, відповідач припинив відповідати на телефонні дзвінки та ігнорує всі звернення позивача щодо можливості домовленості про повернення у розстрочку отриманої в позику суми. А тому, позивач вважає, що є велика вірогідність того, що майно, яке належить відповідачу буде відчужене на користь третіх осіб, чи вчинені будь-які інші дії щодо нього. У разі ухвалення рішення про стягнення грошових коштів і витрат, за час до набрання ним законної сили відповідач матиме можливість реалізувати свій намір та здійснити відчуження належного йому майна або вчинити інші дії, з метою ухилення від його виконання.
Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.
Згідно ч. 2ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч. 2 ст. 149, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.
Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.
Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також необхідність запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.
Отже, в заяві про забезпечення позову позивач вказує на те, що існує вірогідність, що відповідачем може бути відчужено вищевказане майно.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірного майна, що в свою чергу зумовить утруднення, або навіть неможливість у майбутньому виконати рішення суду, не встановлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для забезпечення позову, а вимоги заявника зводяться лише до припущень, так як заявником не надано доказів необхідності, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам зазначеним у заяві про забезпечення позову, яким суд першої інстанції надав належну оцінку. Висновки районного суду є достатньо аргументованими, а тому апеляційний суд вважає, що повторно відповідати на ті самі аргументи заявника необхідності немає. 
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині – не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року – залишити без змін.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 149, 150, 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
       
Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

                        М.Ю.Петешенкова