ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18284/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 квітня 2021 року                                                                                 м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
           головуючого судді:	 	Беспалова О. О.	
           суддів:	 	Парінова А. Б., Ключковича В. Ю.	
           за участю секретаря:	 	Піскунової О. Ю.	

представника позивача Маліновської А. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 09.12.2020) у справі за позовом приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень від 02.11.2018 № 008414613 та № 0008444613.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" відмовлено. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі, у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що суму узгодженого зобов`язання відповідно до декларації з податку на прибуток за 2017 рік (реєстр. №9299527103 від 01.03.2018), уточнюючих розрахунках з податку на прибуток за 2015 рік (реєстр. №9277028367 від 29.03.2018) та за 1-е півріччя 2016 року (реєстр. №2971422161 від 29.03.2018) підприємством сплачено завчасно, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.
Апелянтом зазначено, що як податковим органом так і судом першої інстанції безпідставно вказується на існування у товариства станом на початок 2017 року боргу в розмірі 50   000   000,00 грн, оскільки весь наявний станом на кінець 2017 року борг підприємства сплачено 27.12.2017 року. 
До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.
Як вбачається з матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Дніпропетровським управлінням Офісу ВПП ДФС проведено камеральну перевірку, ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" з питань дотримання термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань, визначених у  податковій декларації з податку на прибуток за 2017 рік (реєстр. №9299527103 від 01.03.2018), уточнюючих розрахунках з податку на прибуток за 2015 рік (реєстр. №9277028367 від 29.03.2018) та за 1-е півріччя 2016 року (реєстр. №2971422161 від 29.03.2018). За результатами такої перевірки складений акт від 17.10.2018 №471/28-10-46-13/00178353 (надалі - акт перевірки). 
Проведеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушень граничних строків сплати узгодженого зобов`язання з податку на прибуток, а саме: 
- визначеного за 4-ий квартал 2017 року в податковій декларації за 2017 рік (реєстр. №9299527103 від 01.03.2018) у розмірі 6 565 201 грн. (по строку сплати 11.03.2018) фактично сплачено: у сумі 1   926 611 грн із затримкою на 18 календарних днів; у сумі 4   638   590 грн із затримкою на 66 календарних днів;   
- визначеного в уточнюючому розрахунку реєстр. №9277028367 від 29.03.2018 (по строку сплати 29.03.2018) у сумі 1 528 892 грн. фактично сплачено 16.05.2018, із затримкою на 48 календарних днів;
- визначеного в уточнюючому розрахунку реєстр. №2971422161 від 29.03.2018 (по строку сплати 29.03.2018) у сумі 3 177 грн фактично сплачено 16.05.2018, із затримкою на 48 календарних днів.
На підставі висновків викладених в акті перевірки Офісом великих платників податків ДФС 02.11.2018 року прийнято податкові повідомлення-рішення форми "Ш":
- №0008414613, яким на підставі ст. 126 Податкового кодексу України за порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств (код платежу 11021000) у розмірі 1   926   611,00 грн до позивача застосовано штраф у сумі 192 661,10 грн (що, складає 10% від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання);
- №0008444613, яким на підставі ст. 126 Податкового кодексу України за порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств (код платежу 11021000) у розмірі 6   170   659,00 грн до позивача застосовано штраф у сумі 1   234   131,80 грн (що, складає 20% від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання).
Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, а, відтак, такими що підлягають скасуванню, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Так, відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно норм ст. 36 цього Кодексу податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. 
За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абз. 1 п. 57.1             ст. 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Поряд з цим, у п. 137.4 ст. 137 ПК України визначено, що податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком.
У свою чергу в силу положень п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.
Крім того, нормами ст. 50 ПК України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: 
а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;
б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Відповідно до п. 31.1 і п. 31.3 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).
У силу приписів пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (п. 111.2 ст. 111 ПК України).
Зокрема, згідно з п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;  при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Як вбачається з матерів справи, зокрема з інтеграційної картки платника податку на прибуток станом на 31.12.2017 за ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" обліковувався податковий борг на загальну суму 40   171   772,40 грн (з них недоїмки - 39   429   071,90 грн, пеня - 742   700,50 грн).
01.03.2018 позивачем подано до контролюючого органу за місцем податкового обліку податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за звітний період 2017 рік, з позначкою "звітна", відповідно до якої позивачем задекларовано до сплати суму зобов`язання в розмірі 591   629   911,00 грн.
Відповідно до змісту процитованого вище по тексту цього судового рішення п. 57.1 ст. 57 ПК України, граничний строк сплати такого задекларованого позивачем податкового зобов`язання з податку на прибуток становив 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації, тобто - до 11.03.2018 включно. 
В подальшому, 29.03.2018 ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" подано до відповідного контролюючого органу уточнюючі розрахунки до поданих за попередні звітні періоди податкових декларацій з податку на прибуток, а саме: податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за звітний період 2015 рік, з позначкою "уточнююча", - за змістом якої не можливо встановити суму збільшення (зменшення) податкового зобов?язання за звітний період в результаті такого уточнення;  податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за звітний період півріччя 2016 року, з позначкою "уточнююча", - за змістом якої платником в ряд. 26 задекларовано збільшення податкового зобов?язання в результаті виправленої помилки на суму 3   177 грн.
В розумінні норм ст. 50 ПК України граничним строком сплати податкових зобов`язань, нарахованих платником в результаті уточнення показників попередніх звітних періоди, вважається дата подання таким платником до контролюючого органу відповідного уточнюючого розрахунку (в  даному випадку - 29.03.2018).
Як зазначається позивачем та підтверджується даними інтегрованої картки платника, товариством протягом першого кварталу сплачено на відповідні казначейські рахунки, в рахунок оплати самостійно визначених ним податкових зобов`язань з податку на прибуток, грошові кошти в сумі 593227942,99 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень від 31.01.2018 №2117078220, від 03.07.2018 №2117114755, від 27.02.2018 №2117103338, від 29.03.2018 №2117131845. 
Відповідно до відомостей інтеграційної картки платника податку, сплачені позивачем кошти зараховано в рахунок погашення узгоджених зобов`язань наступним чином: 
- сплачені позивачем 31.01.2018 кошти у сумі 50 000 000 грн зараховано контролюючим органом в рахунок погашення боргу із сплати узгодженого грошового зобов`язання, що обліковувалось за платником податку станом на 31.12.2017 року;
- сплачені позивачем 27.02.2018 та 07.03.2018 суми коштів (450   000   000 грн та 91   695   873,00 грн) зараховано 11.03.2018 в рахунок погашення податкового зобов?язання з податку за 2017 рік.
Станом на 11.03.2018 в інтегрованій картці позивача сформовано борг зі сплати податкового зобов?язання, визначеного у податковій декларації з податку на прибуток приватних підприємств за 2017 рік у сумі 40   780   147,60 грн.
Вказана сума податкового боргу частково погашена за рахунок сплачених позивачем сум згідно платіжних доручень від 29.03.2018 за №2117131845 і №2117131876.
Натомість, нараховані позивачу 29.03.2018 до сплати згідно поданих ним уточнюючих розрахунків суми податкових зобов?язань у розмірах 3   177 грн та 1   528   892,00 грн віднесені контролюючим органом після 29.03.2018 до складу податкового боргу.
16.05.2018 вказана сума податкового боргу погашена за рахунок коштів, сплачених позивачем згідно платіжних доручень від 16.05.2018 за №18 і №19.
Як вбачається із змісту апеляційної скарги, позивачем заперечується факт існування у товариства податкового боргу станом на кінець 2017 року.
Таким чином, за змістом інтегрованої картки суд встановив, що позивачем проводилася оплата грошових зобов`язань з податку на прибуток за звітні періоди 2017 рік, 2015 - 2016 роки (згідно уточнюючих розрахунків), проте грошові кошти, що надходили в оплату таких поточних податкових зобов`язань, відповідачем автоматично зараховувалися в рахунок погашення податкового боргу минулих податкових (звітних) періодів. 
У контексті з наведеним суд зазначає, що в силу приписів п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. 
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Аналіз наведених положень ст. 87 ПК України свідчить про те, що зарахування сплачених платником коштів в рахунок погашення податкового боргу, всупереч напряму сплати, визначеного платником податків, прямо передбачено нормами чинного податкового законодавства України. 
Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №804/15898/15.
Як вбачається із змісту апеляційної скарги, та пояснень наданих представником позивача в судових засіданнях, позивачем не заперечується право податкового органу здійснювати зарахування сплачених коштів в рахунок погашення існуючого боргу натомість вказується на відсутність такого боргу.
Зокрема, апелянтом вказується, що відповідно до довідки Офісу ВПП ДФС від 27.12.2017 року № 66816/10/28-10-46-21-14 сума податкового боргу товариства становила 619   972   989,19 грн, яку товариством сплачено у повному обсязі 27.12.2017 року, а тому станом на кінець 2017 року у позивача не було заборгованості із сплати зобов`язання з податку на прибуток.
З цього приводу слід зауважити, що відповідно до змісту довідки на яку посилається позивач, податковим органом доведено до позивача інформацію щодо суми заборгованості із сплати узгодженого зобов`язання станом на 26.12.2017 року щодо діючих розстрочених (відстрочених, реструкторизованих) грошових зобов`язань (податковий борг) за рішеннями суду (т. 2 а.с. 169).
Поряд із цим, із змісту інтегрованої картки платника податку вбачається, що станом на 26.11.2017 року загальна сума податкового боргу з податку на прибуток склала 659   402   061,10 грн. 
Відтак сплата позивачем 27.12.2017 року зобов`язання в розмірі 619   972   989,19 грн призвела до зменшення податкового боргу на цю суму, однак не призвела до повного погашення податкового боргу, що існував у підприємства. 
З огляду на викладене, станом на 31.12.2017 року за товариством обліковувалась сума боргу в розмірі 40   171   772,40 грн, що правомірно погашена податковим органом за рахунок наступних надходжень із сплати зобов`язань з податку на прибуток. 
При цьому, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що позивач будучи обізнаним про існування в інтегрованій картці платника податку відомостей щодо існування боргу, в ході судового розгляду даної справи не подав докази на підтвердження обставин визнання у досудовому та/або судовому порядку протиправними дій (бездіяльності) Офісу ВПП чи його посадових осіб щодо внесення ними відомостей до інтегрованої картки платника податку на прибуток приватних підприємств за періоди та внаслідок певних подій, що мали місце до 31.01.2018.
Також у матеріалах справи відсутні документальні докази визнання в судовому порядку протиправними дій (бездіяльності) контролюючого органу чи його конкретних працівників, вчинених (допущених) ними внаслідок ведення обліку нарахованих і сплачених ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" платежів (податків, сум процентів) на виконання договорів про розстрочення грошових зобов`язань (податкового боргу). Поряд з цим правомірність таких дій (бездіяльності) не є предметом розгляду цієї справи.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податковим органом правомірно встановлено допущення позивачем порушень граничних строків сплати узгоджених зобов`язань з податку на прибуток, а відтак спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними та скасуванню не підлягають. 
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції. 
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                О. О. Беспалов	
Суддя 	            А. Б. Парінов 	
Суддя	                      В. Ю. Ключкович	

(Повний текст постанови складено 19.04.2021)