ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2021 р.           Справа№ 910/15354/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Дідиченко  М.А.
суддів:            Руденко  М.А. 
          Майданевича А.Г. 
 
при секретарі:          Пересенчук Я.Д.
за участю представників сторін:
від позивача: Єрьомичева А.В. 
від відповідача 1: не з`явився;
від відповідача 2: не з`явився;
від третьої особи: Сидоренко Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 (повний текст складено 04.03.2021)
у справі № 910/15354/20 (суддя Грєхова О.А.)
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горізонт"
2. Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку"
третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
про визнання договору недійсним, -

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горизонт" та Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" про визнання Договору недійсним.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений між відповідачами Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 148 від 30.10.2019 є недійсним, оскільки на момент укладення Договору зобов`язання за Кредитним договором № KKPOSKD.991040.033 від 07.11.2013 було виконано позивачем, а також у зв`язку з недотриманням передбаченого сторонами нотаріального посвідчення договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 року в задоволенні позовних відмовлено в повному обсязі.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав про те, що оскільки умовами п. 6.5 Договору в редакції договору про внесення змін від 31.10.2019 не передбачено нотаріального посвідчення укладеного Договору, як і не передбаченого такого посвідчення чинним законодавством України, доводи позивача про недійсність укладеного відповідачами правочину у зв`язку з відсутністю доказів його нотаріального посвідчення є необґрунтованими.
Крім того, суд першої інстанції вказав, що на момент укладення відповідачами оспорюваного правочину, в порядку повороту виконання рішення суду стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" кошти в сумі 206680341,81грн. (еквівалент 7561706,74 дол. США станом на 24.01.2017), а тому посилання позивача на виконання ним зобов`язань за Кредитним договором не ґрунтуються на обставинах справи, оскільки сплачені ним кошти за Кредитним договором, підлягали поверненню, що встановлено у справі № 905/1775/15.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 року у справі №910/15354/20 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що укладення договору відбулося без дотримання вимоги щодо нотаріального посвідчення, як це було передбачено п. 6.5. договору. Апелянт також наголосив, що в межах справи № 905/1775/15 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» була перерахована заборгованість за кредитним договором, та не зважаючи на те, що кошти підлягали поверненню АТ «Укрзалізниця» - фактично повернуті не були. А тому, апелянт зазначає, що така заборгованість була погашена, у зв`язку з чим ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» не мав права передавати таку вимогу за договором ТОВ «ФК «Горизонт».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/15354/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Майданевич А.Г. Руденко М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду на 26.05.2021.
До Північного апеляційного господарського суду від представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення Північного апеляційного господарського суду за допомогою програмного забезпечення EasyCon.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 було задоволено заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" про участь його представника в режимі відеоконференції.

Явка представників сторін

Представники відповідачів у судове засідання 26.05.2021 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час і місце розгляду справи останні повідомлялись належним чином.
Апеляційним судом враховано позицію Верховного Суду (постанови від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19), відповідно до якої касаційний господарський суд, здійснивши аналіз ст.ст. 120, 242 ГПК України, п.п.11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшов висновку, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена ст. ст. 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України "Про доступ до судових рішень" статтями 2, 4 якого встановлено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. 
Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Причому, згідно з ст. 11 цього Закону, не пізніше 01.06.2006 року забезпечено постійне внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень електронних копій судових рішень Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих адміністративних судів, апеляційних та місцевих господарських судів, апеляційних загальних судів, а внесення судових рішень місцевих загальних судів - не пізніше 1 січня 2007 року.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 26.05.2021 за відсутності представників відповідачів.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

07 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" (далі - банк) та Державним підприємством "Донецька залізниця" (далі  позичальник) укладено Кредитний договір №ККPOSKD.991040.033 (далі - Кредитний договір), за умовами якого, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпечення та цільового характеру використання грошові кошти, (надалі кредит) на умовах, передбачених цим договором. Кредит надається на наступних суттєвих  умовах (п.п. 1.1.1, 1.1.3, 1.1.4, 1.3 договору):
- банк відкриває позичальнику поновлювальну кредитну лінію у сумі, яка не може перевищувати 6 690 965,85 доларів США;
- термін користування кредитом до 06.11.2016р.;
- процентна ставка за користування кредитом: 10,5%.
19.10.2015 рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/1775/15, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду України від 26.01.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 30.03.2016, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" до Державного підприємства "Донецька залізниця" про стягнення заборгованості за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013 у розмірі 7684903,63 доларів США задоволені частково; стягнуто з Відповідача заборгованості за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013, що складається з заборгованості за кредитом у сумі 6960965,85 доларів США, поточної заборгованості зі сплати відсотків у сумі 54066,68 доларів США, простроченої заборгованості зі сплати відсотків у сумі 546674,21 доларів США, а також судовий збір у сумі 71909,32 грн.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.08.2016 у справі №905/1775/15, заяву Державного підприємства "Донецька залізниця" задоволено та замінено відповідача - Державне підприємство "Донецька залізниця" на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".
Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016 у справі №905/1775/15 ухвалу Господарського суду Донецької області від 10.08.2016 скасовано, а у задоволенні заяви Державного підприємства "Донецька залізниця" відмовлено.
Постановою Вищого господарського суду України від 11.01.2017 у справі №905/1775/15 скасовано постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016, а ухвалу Господарського суду Донецької області від 10.08.2016 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду України від 21.06.2017 у справі №905/1775/15 скасовано постанову Вищого господарського суду України від 11.01.2017, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016, якою відмовлено у задоволенні заяви про здійснення правонаступництва, залишено в силі.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 26.09.2017 у справі №905/1775/15 відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" щодо видачі наказу про повернення Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" грошових коштів в сумі 206680341,81грн (еквівалент 7561706,74 доларів США станом на 24.01.2017) в порядку повороту виконання рішення.
Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2017 у справі №905/1775/15 ухвалу Господарського суду Донецької області від 26.09.2017 скасовано, а заяву Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" щодо видачі наказу про повернення Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" грошових коштів в сумі 206680341,81 грн. (еквівалент 7561706,74 доларів США станом на 24.01.2017) в порядку повороту виконання рішення - задоволено. В порядку повороту виконання рішення суду стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" кошти в сумі 206680341,81 грн. (еквівалент 7561706,74 дол. США станом на 24.01.2017).
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.06.2018 у справі №905/1775/15 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2017р. залишено без змін.
Ухвалою Господарського суду Донецької від 19.09.2019 у справі №905/1775/15 заяву Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" №2823 від 06.09.2019 про видачу судового наказу та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання задоволено частково, ухвалено видати (направити) заявнику оригінал наказу Господарського суду Донецької області від 22.02.2016 у справі №905/1775/15 про стягнення з Державного підприємства "Донецька залізниця" на корить Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" заборгованості за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013, що складається з заборгованості за кредитом у сумі 6960965,85 доларів США, поточної заборгованості зі сплати відсотків у сумі 54066,68 доларів США, простроченої заборгованості зі сплати відсотків у сумі 546674,21 доларів США. В іншій частині заяви відмовлено.
Водночас, відповідно до постанови Правління Національного банку України № 914 від 21.12.2015 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 234 від 22.12.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВБР" та делегування повноважень ліквідатора банку".
Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" з 23.12.2015 до 22.12.2017 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "ВБР", визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52(1), 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Міхну Сергію Семеновичу на два роки з 23.12.2015 до 22.12.2017 включно.
02.08.2019 на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розміщено оголошення про проведення відкритих торгів (голандського аукціону) з продажу таких активів, що обліковуються на балансі AT "Дельта Банк", AT "Банк "Фінанси та Кредит", ПАТ "ВБР", ПАТ "Інтеграл-банк", ПАТ Енергобанк", ПАТ "КБ "Надра", ПАТ "Кредитпромбанк", AT "Імексбанк", ПАТ "Банк Михайлівський", ПАТ "Діамантбанк", ПАТ "ПтБ", ПАТ "Профін Банк", ПАТ "Радикал Банк", ПАТ "Укрбізнесбанк", ПУАТ "Фідобанк", ПАТ "Банк "Київська Русь" та AT "Родовід Банк".
Рішенням № 1907 від 29.07.2019 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджено умови продажу таких активів: "Пул активів, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарювання та фізичними особами, а також дебіторської заборгованості та нерухомості, а саме: активів ПАТ "ВБР", що складаються з прав вимоги за кредитними договорами.
Організатором аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Фьост Файненшіал Нетворк Юкрейн".
12.09.2019 відбулися відкриті торги (аукціон) з продажу лоту № UKR-2019-04, переможцем яких, за результатами закритих цінових пропозицій, визнано ТОВ "ФК Горизонт" з ціновою пропозицією 171.000.001,00 грн.
Того ж дня було підписано протокол електронних торгів, за умовами якого пропорційна сума від ціни продажу лоту, яка підлягала перерахуванню переможцем електронних торгів на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" складала 14.269.878,36 грн.
30.10.2019 між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку"  (далі - банк, відповідач 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горизонт" (далі - новий кредитор, відповідач 1) укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 148  (далі - договір відступлення), в порядку та на умовах якого, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору (далі - боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржника, спадкоємців боржника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника, або за які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки, договорами іпотеки, договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору (далі - основні договори, права вимоги). Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.   
За цим Договором новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1 цього Договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржником зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку № 1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, відшкодування за Договорами страхування тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у Додатку № 1 до цього Договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржника, що надане банку відповідно до умов основних договорів (п. 2.2 Договору).
Відповідно до умов п. 3.3 Договору новий кредитор підтверджує, що в момент укладення цього Договору, але не пізніше 06 листопада 2019 року, отримав/отримує від банку усі наявні в банку документи (оригінали або копії/скасовані копії (у разі відсутності оригіналів), що підвереджують права вимоги до боржників за відповідним Актом приймання-передачі, який складений та підписаний сторонами на дату передачі наявних документів, та детальні розрахунки заборгованості на момент укладення цього Договору за кредитними договорами боржників, не пізніше 13 листопада 2019 року.
За умовами п. 4.1 Договору сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього Договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 14    269    878,36 грн. (далі - ціна договору). Ціна Договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до п. 6.5 цього Договору, на підставі протоколу електронних торгів № UKR-2019-04 від 12.09.2019, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону) переможцем яких став новий кредитор.
Пунктом 6.1 Договору визначено, що нікчемність або недійсним будь-якого із положень цього Договору не спричиняє нікчемність, або недійсність інших положень цього Договору, або цього Договору в цілому.
Згідно з п. 6.2 Договору новий кредитор підписання цього Договору підтверджує, що до моменту укладення цього Договору ознайомився із фактичним станом заборгованості за основними договорами, змістом основних договорів та зауважень до них не маж і приймає усі ризики, пов`язані із основними договорами та правами вимоги. Підписанням цього Договору новий кредитор підтверджує та гарантує отримання усіх необхідних рішень та погоджень уповноважених органів управління та контролю нового кредитора, а також органів державної влади на укладення та виконання цього Договору, підтверджує отримання усіх необхідних згод на поширення персональних даних представників нового кредитора. Новий кредитор самостійно несе ризики, пов`язані із порушенням зазначених у цьому пункті Договору гарантій та запевнень.
Цей Договір складений українською мовою у трьох автентичних примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для банку, нового кредитора та нотаріуса (п. 6.4 Договору).
Пунктом 6.5 Договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дати цього підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін та нотаріального посвідчення. Сторони домовились, що усі витрати пов`язані із укладенням і нотаріальним посвідченням цього договору покладаються на новий кредитора.
Будь-які зміни та доповнення до цього договору є чинними за умови підписання їх сторонами і скріплення відтисками печаток сторін та нотаріального посвідчення.
Відповідно до п. 75 Додатку № 1 до Договору, за Договором відступлено право вимоги за Кредитним договором у загальному розмірі 266    494    337,61 грн. 
31 жовтня 2019 року між ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" та ТОВ "Фінансова компанія Горизонт" укладено Договір про внесення змін до Договору, за умовами якого сторони дійшли згоди викласти пункти 6.4 та 6.5. договору у наступній редакції: Цей Договір складений українською мовою у двох автентичних примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для банку та нового кредитора. Цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін. Будь-які зміни та доповнення до цього договору є чинними за умови підписання їх сторонами і скріплення відтисками печаток сторін.
Звертаючись до суду з позовною заявою, АТ "Українська залізниця" зазначає, що укладений між відповідачами Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 148 від 30.10.2019 підлягає визнанню недійсним, оскільки на момент укладення Договору, зобов`язання за Кредитним договором позивачем виконано у повному обсязі; сторонами при укладенні Договору не додержано передбачене сторонами у Договорі посвідчення договору нотаріусом. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав про те, що оскільки умовами п. 6.5 Договору в редакції договору про внесення змін від 31.10.2019 не передбачено нотаріального посвідчення укладеного Договору, як і не передбаченого такого посвідчення чинним законодавством України, доводи позивача про недійсність укладеного відповідачами правочину у зв`язку з відсутністю доказів його нотаріального посвідчення є необґрунтованими.
Крім того, суд першої інстанції вказав, що на момент укладення відповідачами оспорюваного правочину, в порядку повороту виконання рішення суду стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" кошти в сумі 206680341,81грн. (еквівалент 7561706,74 дол. США станом на 24.01.2017), а тому посилання позивача на виконання ним зобов`язань за Кредитним договором не ґрунтуються на обставинах справи, оскільки сплачені ним кошти за Кредитним договором, підлягали поверненню, що встановлено у справі № 905/1775/15.
Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).
Згідно з статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.
З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Як роз`яснено в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Отже, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.
Предметом спору в даній справі виступає вимога позивача про недійсність договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 148 від 30.10.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горізонт" та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку".
За змістом статті 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
У розумінні приписів наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Оскільки за оспорюваним договором до відповідача 1 перейшло право грошової вимоги від відповідача 2 за кредитним договором № KKPOSKD.991040.033 від 07.11.2013, укладеним між ДП «Донецька залізниця» (правонаступником якого є позивач) та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», а тому договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 148 від 30.10.2019 виплаває на права та законні інтереси позивача, за захистом яких останній правомірно звернувся до господарського суду.
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Стаття 1055 Цивільного кодексу України встановлює, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Статтею 512 Цивільного кодексу України  передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до  ст. 513 Цивільного кодексу України  правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно  ст. 514 Цивільного кодексу України  до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц та у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №914/2567/17, від 04.12.2018 у справі №31/160(29/170(6/77-5/100), від 04.06.2020 у справі №910/1755/19.
В постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Також колегією суддів враховується правова позиція, наведена у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №905/635/18, відповідно до якої у разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. При цьому такий спеціальний інструмент для заміни сторони у зобов`язанні, як відступлення права вимоги, може бути застосований лише відносно дійсного зобов`язання, тобто такого зобов`язання, яке існувало на момент переходу відповідного права від первісного кредитора.
Тобто, не може бути предметом відступлення права вимоги та вимога, яка не виникла та/або не існувала на момент переходу права.
Як вже було зазначено вище, 19.10.2015 рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/1775/15, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду України від 26.01.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 30.03.2016, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" до Державного підприємства "Донецька залізниця" про стягнення заборгованості за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013 у розмірі 7684903,63 доларів США задоволені частково; стягнуто з Відповідача заборгованості за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013, що складається з заборгованості за кредитом у сумі 6960965,85 доларів США, поточної заборгованості зі сплати відсотків в сумі 54066,68 доларів США, простроченої заборгованості зі сплати відсотків у сумі 546674,21 доларів США, а також судовий збір у сумі 71909,32грн.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.08.2016 у справі №905/1775/15, заяву Державного підприємства "Донецька залізниця" задоволено та замінено відповідача - Державне підприємство "Донецька залізниця" на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".
Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016 у справі №905/1775/15 ухвалу Господарського суду Донецької області від 10.08.2016 скасовано, а у задоволенні заяви Державного підприємства "Донецька залізниця" відмовлено.
Постановою Вищого господарського суду України від 11.01.2017 у справі №905/1775/15 скасовано постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016, а ухвалу Господарського суду Донецької області від 10.08.2016 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду України від 21.06.2017 у справі №905/1775/15 скасовано постанову Вищого господарського суду України від 11.01.2017, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016, якою відмовлено у задоволенні заяви про здійснення правонаступництва, залишено в силі.
Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2017 у справі №905/1775/15 заяву Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" щодо видачі наказу про повернення Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" грошових коштів в сумі 206680341,81грн. (еквівалент 7561706,74 доларів США станом на 24.01.2017) в порядку повороту виконання рішення - задоволено. В порядку повороту виконання рішення суду стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" кошти в сумі 206680341,81 грн. (еквівалент 7561706,74 дол. США станом на 24.01.2017).
У вказаній постанові судом встановлено, що на підставі платіжної вимоги №275/24-1 від 18.01.2017 Міністерства юстиції України Публічним акціонерним товариством Українська залізниця на виконання наказу господарського суду Донецької області від 22.02.2016 по справі №905/1775/15 (виконавче провадження ВП №51241983), сплачено суму 229 821 222,72 грн., з яких:
- 206680341,81 грн заборгованості за кредитним договором, яка була перерахована на рахунки Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку»;
- 20668034,18 грн виконавчого збору,
- 344,38 грн витрат на проведення виконавчих дій.
Отже, в межах справи № 905/1775/15 відбулось перерахування Акціонерним товариством «Українська залізниця» на виконання наказу Господарського суду Донецької області від 22.02.2016 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» коштів в розмірі 7561706,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24.01.2017р. становило 206 680 341,81грн., що свідчить про припинення обов`язку боржника перед стягувачем за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013 у зв`язку з його виконанням.
Твердження суду першої інстанції про на наявність наказу Господарського суду Донецької області від 30.11.2017р. у справі №905/1775/15, яким в порядку повороту виконання рішення було стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» кошти в сумі 206 680 341,81грн., є безпідставним, оскільки сама по собі видача і наявність наказу Господарського суду Донецької області від 30.11.2017р. у справі №905/1775/15 про поворот виконання рішення шляхом стягнення користь Акціонерного товариства «Укрзалізниця» коштів в сумі 206 680 341,81 грн не може ототожнюватися із фактичним отриманням останнім цієї суми. 
Крім того, постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 визнано наказ Господарського суду Донецької області від 22.02.2016 у справі №905/1775/15, який видано на виконання рішення Господарського суду Донецької області від 19.10.2015, залишеного без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.2016, яким стягнуто з Державного підприємства "Донецька залізниця" на корить Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" заборгованість за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 6960965 доларів США 85 центів, поточної заборгованості зі сплати відсотків в сумі 54066 доларів США 68 центів, простроченої заборгованості зі сплаті відсотків в сумі 546674 доларів США 21 цент, таким, що не підлягає виконанню.
Зокрема, у даній постанові було встановлено, що наявний і доведений матеріалами справи факт припинення обов`язку боржника у зв`язку з оплатою заборгованості за наказом Господарського суду Донецької області від 22.02.2016р. у справі №905/1775/15 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» є самодостатнім і не перебуває в залежності від звернення Акціонерного товариства «Українська залізниця» до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про відмову від кредиторських вимог та/або звернення до суду із вимогами про визнання наказу від 30.11.2017 таким, що не підлягає виконанню в порядку норм  ст.328 Господарського процесуального кодексу України.
В той же час, апеляційний суд у постанові від 30.11.2020 у справі № 905/1775/15 зазначив, що оскільки видача наказу Господарського суду Донецької області від 30.11.2017р. у справі №905/1775/15 про поворот виконання рішення і стягнення з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» коштів в сумі 206680341,81грн. було наслідком суперечливої судової практики відносно визнання наявності та моменту правонаступництва щодо Державного підприємства «Донецька залізниця», яка (суперечливість) була усунута постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020  у справі №910/5953/17, а тому судова колегія дійшла висновку про задоволення заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказу Господарського суду Донецької області від 22.02.2016р. у справі №905/1775/15 таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегія суддів відзначає, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania).
Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Отже, межах справи № 905/1775/15 було встановлено фактичну оплату Акціонерним товариством «Українська залізниця» коштів в розмірі 7561706,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24.01.2017р. становило 206 680 341,81грн. на виконання наказу Господарського суду Донецької області від 22.02.2016р. на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку», вказані кошти були прийняті відповідачем 2 у повному обсязі та не повернуті апелянту.
Твердження суду першої інстанції, що на момент укладення оспорюваного правочину (30.10.2019), не існувало постанови Східного апеляційного господарського суду (30.11.2020), колегія суддів відхиляє, так як обставини щодо погашення заборгованості за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013 відбулись ще у 2017 році, тоді як постанова Східного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 у справі № 905/1775/15 лише підтвердила вказані обставини.
З огляду на вищевикладене та зважаючи на те, що необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, наявні всі підстави для визнання договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 148 від 30.10.2019 в частині продажу майнових прав за договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013 недійсним в силу приписів ст. 215 Цивільного кодексу України.
В той же час, як вбачається із заявлених позовних вимог, позивач просив визнати недійсним договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 148 від 30.10.2019 у повному обсязі.
Однак, оскільки заявлені позовні вимоги позивача ґрунтувались на порушені його прав, як боржника за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013, а тому колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання недійсним договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 148 від 30.10.2019 в частині продажу майнових прав за кредитним договором № KKPOSKD.991040.033 від 07.11.2013.
Щодо іншої підстави для визнання недійсним договору відступлення права вимоги, а саме не посвідчення договору нотаріально, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 6.5. договору відступлення прав вимоги визначено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін та нотаріального посвідчення. Сторони домовились, що усі витрати, пов`язані із укладенням і нотаріальним посвідченням цього договору покладаються на нового кредитора.
Будь-які зміни та доповнення до цього договору є чинними за умови підписання їх сторонами і скріплення відтисками печаток сторін та нотаріального посвідчення.
В подальшому, 31.10.2019 року між ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горизонт" було підписано договір про внесення змін до договору № 148 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 30.10.2019 року, згідно з умовами пунктів 1-3 якого сторони дійшли згоди викласти пункти 6.4., 6.5. договору у такій редакції:
-  6.4. Цей договір складений українською мовою у двох автентичних примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для Банку та Нового кредитора.
- 6.5. Цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін. Будь-які зміни та доповнення до цього договору є чинними за умови підписання їх сторонами і скріплення відтисками печаток сторін.
Відповідно до ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Так, положеннями чинного законодавства не вимагається нотаріального посвідчення договору про відступлення прав вимоги саме за кредитним договором.
Колегією суддів враховано, що у пункт 6.5. договору 31.10.2019 були внесені зміни, якими встановлено, що такий (основний) договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін (тобто без нотаріального посвідчення).
А отому, оскільки після підписання між ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" та ТОВ "Фінансова компанія Горизонт" договору № 148 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 30.10.2019 року відбулось його виконання, що з урахуванням внесених до нього змін до п. 6.5. договору в частині моменту набуття чинності таким договором у відповідності до договору від 31.10.2019 року про внесення змін до договору № 148 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 30.10.2019 року виключає кваліфікацію такого договору як неукладеного.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 року у справі № 910/15354/20 - частковому скасуванню.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги покладаються на відповідачів.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В  :
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 року у справі № 910/15354/20 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 року у справі № 910/15354/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
3. Визнати недійсним договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 148 від 30.10.2019, укладений між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горізонт" в частині продажу майнових прав за кредитним договором № KKPOSKD.991040.033 від 07.11.2013.
4. В решті позовних вимог відмовити.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Горізонт" (01033, місто Київ, ВУЛИЦЯ ШОТА РУСТАВЕЛІ, будинок 44, офіс 104, код 39013897) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5, код 40075815) 1051,00 грн. судового збору за подачу позовної заяви та 1  576,50 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.
6. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" (01135, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЧОРНОВОЛА В`ЯЧЕСЛАВА, будинок 25, код 36470620) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5, код 40075815) 1051,00 грн. судового збору за подачу позовної заяви та 1  576,50 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.
7. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.
8. Матеріали справи № 910/15354/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 01.06.2021

Головуючий суддя                                                            М.А. Дідиченко 

Судді                                                                                М.А. Руденко

                                                                                А.Г. Майданевич