Справа № 127/10180/20
Провадження № 22-ц/801/1213/2021
Категорія: 40
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року	Справа № 127/10180/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),
суддів: Медвецького С.К., Голоти Л.О.,
з участю секретаря судового засідання: Очеретної М.Ю.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Жмудя О.О., в залі суду,

встановив:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання довіреності і договору іпотеки недійсними та скасування записів.
Позовна заява обґрунтована тим, що у 2009 році ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. З того часу позивач дізнався, що від його імені 20.07.2007 за довіреністю укладено договір кредиту №15/24/594к-07 з ПАТ «Універсал Банк», після чого в рамках цієї ж справи він звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання договору кредиту недійсним.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28.05.2010 в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано недійсним Кредитний договір №15/04594к-07 від 20.07.2007, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського округу Рудиком В.В. від 19.07.2007 за №7772.
Наприкінці 2019 року ОСОБА_1 дізнався, що 20.07.2007 від його імені було укладено договір іпотеки з ВАТ «Банк Універсальний», посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В., на підставі довіреності від його імені. 
У відповідності до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.11.2019 вбачається, що у відомостях з державного реєстру іпотек та відомостях з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться записи про обтяження за об`єктом - нежитлова будівля, 1/60 частка нежилої будівлі та споруд, які складаються з приміщення №9 пл. 123,8 в будівлі складу - магазину літ. «А», адреса: АДРЕСА_1 .
17.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою скасування записів про обтяження наявних в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак йому було відмовлено.
В подальшому позивач звернувся до AT «Універсал Банк» із листом про надання завіреної копії Договору іпотеки, однак банком надано відповідь про неможливість надання вказаної копії договору, так як в ньому наявні відомості щодо банківської таємниці.
Позивач вважає оспорюваний договір іпотеки від 20.07.2007 таким, що не відповідає вимогам цивільного законодавства України, так як ним не був підписаний та позивач не уповноважував жодного представника на підписання договору іпотеки.
З рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28.05.2010, яке 25.06.2010 набрало законної сили слідує, що відповідно до висновку №110654 судово - почеркознавчої експертизи, виконаної експертами КНДІСЕ на виконання ухвали суду від 02.11.2009, «Підпис: ______» та запис « ОСОБА_1 », який розміщено після підпису у Довіреності від 19.07.2007 від імені ОСОБА_1 на уповноваження ОСОБА_2 бути його представником, що посвідчена приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу Рудиком В.В. та зареєстрованої в реєстрі №7772, наданий на дослідження у вигляді електрофотокопії - виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його підпису.
За викладених обставин, позивач вважав, що оскільки довіреність, на підставі якої укладено договір іпотеки від 20.07.2007, підписана не ним, а іншою особою, то договір іпотеки є таким, що укладений з грубим порушенням норм цивільного законодавства України та підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. 
Також позивач вважав, що іпотечне зобов`язання не може існувати без основного, в якості якого іпотека виступає способом забезпечення виконання, а відтак договір іпотеки з цих підстав підлягає визнанню недійсним.
Окрім того, вчинення вищезазначених правочинів від імені позивача, а саме надання Доручення від його імені 19.07.2007 у місті Вінниця, подальше укладання кредитного та іпотечного договору 20.07.2007 в м. Вінниця та договорів поруки із ТОВ «Крок К» та ТОВ «Енергоінтеграція» 20.07.2007 є неможливим і з огляду на те, що на момент вчинення цих правочинів позивач перебував на відпочинку у смт. Гурзуф, АР Крим, разом із ОСОБА_3 , яка була допитана в якості свідка. Свідки цьому також були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які надали свої пояснення на нотаріальних бланках, а також були допитані в якості свідків Ялтинським судом. Окрім того, позивачу надано витяг із робочого журналу ПП «Фарапонова» та завірено печатками приватного підприємця роздруковане листування електронною поштою, так як їхав позивач на відпочинок за попереднім бронюванням житла.
Також, 25.06.2008 ОСОБА_1 був викликаний до Замостянського районного суду м. Вінниця в якості одного з багатьох позивачів, який начебто в судовому порядку вимагав визнати дійсними якісь договори купівлі-продажу та зобов`язати провести їх реєстрацію. Інші позивачі в судове засідання не з`явились. Позовної заяви в позивача не було, він її не складав, участі в її колективному складанні не брав, нікого на те не уповноважував, не підписував, підпис на позовній заяві від його імені був підроблений, тому в суді просив залишити позов без розгляду.
Окрім того, прокуратурою Вінницької області за заявою позивача та за заявами представників ВАТ «Універсал Банк» були порушені кримінальні справи, які були об`єднані в одне провадження, призначено почеркознавчі експертизи, проте до цього часу будь-яких висновків в цій кримінальній справі немає, справа не передана до суду.
У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувшись в суд з позовом, просив визнати довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудиком В.В. від 19.07.2007 за №7772, недійсною; визнати договір іпотеки від 20.07.2007, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 , та посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. №5339616, недійсним; скасувати заборону відчуження, реєстраційний номер обтяження №5339616, наявного у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі договору іпотеки, 1000, від 20.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Рудик Л.В.; скасувати заборону відчуження у формі іпотеки, реєстраційний номер обтяження №5339851, наявного у державному реєстрі іпотек на підставі договору іпотеки, 1000, від 20.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Рудик Л.В.
В ході розгляду справи представник позивача змінила підстави позову та уточнила позовні вимоги, згідно яких просила визнати недійсним договір іпотеки від 20.07.2007, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. №5339616 та укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та гр. ОСОБА_2 , що діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського округу Рудиком В. В. від 19.07.2007 за №7772; скасувати заборону відчуження, реєстраційний номер обтяження № 5339616 наявного у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомо майна на підставі договору іпотеки, 1000, від 20.07.2007 посвідченого приватним нотаріусом Рудик Л.В.; скасувати заборону відчуження у формі іпотеки, реєстраційний номер обтяження №5339851 наявного у державному реєстрі іпотек на підставі договору іпотеки, 1000 від 20.07.2007 посвідченого приватним нотаріусом Рудик Л.В. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору іпотеки недійсним та скасування записів відмовлено. 
Рішення місцевого суду мотивоване наявністю підстав для визнання недійсним договору іпотеки від 20.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. №5339616 та укладеного між ВАТ «Банк Універсальний» та гр. ОСОБА_2 , що діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 та, як наслідок, скасування заборон, оскільки договір іпотеки від 20.07.2007 був укладений на підставі довіреності, підпис у якій виконано не ОСОБА_1 , що встановлено рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28.05.2010, однак позивачем пропущено строк пред`явлення даного позову, що є підставою для відмови в його задоволенні.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким застосувати наслідки нікчемного договору іпотеки від 20.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. №5339616 та укладеного між ВАТ «Банк Універсальний» та гр. ОСОБА_2 , що діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського округу Рудиком В.В. від 19.07.2007 за №7772, шляхом:
- скасування заборони відчуження, реєстраційний номер обтяження №5339616 наявного у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі договору іпотеки, 1000, від 20.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Рудик Л.В.;
- скасування заборони відчуження у формі іпотеки, реєстраційний номер обтяження №5339851, наявного у державному реєстрі іпотек на підставі договору іпотеки, 1000 від 20.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Рудик Л.В.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції невірно дійшов висновку про пропуск позивачем строку пред`явлення даного позову до суду. 
При цьому, у апеляційній скарзі зазначено про те, що згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 01.08.2018 у справі №641/76/17, не поширюється позовна давність на вимогу про визнання нікчемного правочину недійсним, оскільки рішення суду прийняте за таким позовом тільки констатує нікчемність правочину, адже його нікчемність встановлена в нормі закону. 
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.
У судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.
Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28.05.2010 в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ТОВ «Енергоінтеграція - Україна», ТОВ «Крок-К» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. 
Визнано недійсним Кредитний договір №15/04/594к-07 від 20.07.2007, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» (за місцем знаходження Вінницької філії банку) та гр. ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудиком В.В. від 19.07.2007 за №7772. 
Стягнуто з ВАТ «Банк Універсальний» на користь ОСОБА_1 понесені останнім у цій справі судові витрати на загальну суму – 2 806 грн. 14 коп. 
В іншій частині позовних вимог зустрічного позову відмовлено.
Так, зазначеним вище рішенням встановлено, що 20.07.2007 між ВАТ «Банк Універсальний» (за місцем знаходження Вінницької філії банку) та гр. ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудиком В.В. від 19.07.2007 за №7772, укладено Кредитний договір №15/04/594К-07.
За умовами зазначеного договору сторони домовились, що банк надає ОСОБА_1 у тимчасове платне користування кредит в сумі 252 500 грн строком до 19.07.2018 за процентною ставкою 17, 45 % річних.
Згідно заяви на видачу готівки №19_103 суму кредитних коштів у повному обсязі, а саме, в розмірі 252 500 грн готівкою, на підставі вищезазначеного Кредитного договору отримав гр. ОСОБА_2 згідно довіреності №7772.
Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 19.07.2007, зареєстрованої за №7772, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 , в тому числі, бути представником при підписанні договору кредиту в сумі 252 500 грн в банку ВАТ «Банк Універсальний» та отримувати всю вказану суму кредиту в касі вказаного банку.
Відповідно до висновку судово - почеркознавчої експертизи №110654 у цій справі від 24.02.2010, виконаної експертами КНДІСЕ на виконання ухвали суду від 02.11.2009 за клопотанням відповідача ОСОБА_1 : «Підпис від імені ОСОБА_1 , зображення якого розміщено у рядку «Підпис: _____» та запис « ОСОБА_1 », який розміщено після підпису у Довіреності від 19.07.2007 від імені ОСОБА_1 на уповноваження ОСОБА_2 бути його представником, що посвідчена приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу Рудиком В.В. та зареєстрована в реєстрі за №7772, наданій на дослідження у вигляді електрофотокопії, - виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його підпису на сторінці 1 паспорту НОМЕР_1 , виданого 17.11.1998 Жовтневим РУ ГУ МВС України в м. Києві, електрофотокопія якого міститься на аркуші цивільної справи №2-1328-1/09.
Щодо висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку пред`явлення даного позову, то колегія суддів не може погодитися з таким висновком виходячи з наступного.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. 
Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).
Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 прийшла до висновку щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
При цьому, згідно з частиною другою статті 5 ЦПК України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18).
Отже, такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.
За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Така позиція викладена також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц (провадження №14-90цс19).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні фактично здійснив оцінку договору іпотеки на предмет його відповідності волевиявленню позивача, тобто вдався до оцінки обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочину, в той час, коли недійсність правочину вже була встановлена зокрема рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28.05.2010, яке набрало законної сили.
Разом з тим, викладені у апеляційній скарзі вимоги про застосування наслідків нікчемного договору іпотеки від 20.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. №5339616 та укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та гр. ОСОБА_2 , що діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського округу Рудиком В.В. від 19.07.2007 за №7772, шляхом: скасування заборони відчуження, реєстраційний номер обтяження №5339616 наявного у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі договору іпотеки, 1000, від 20.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Рудик Л.В.; скасування заборони відчуження у формі іпотеки, реєстраційний номер обтяження №5339851, наявного у державному реєстрі іпотек на підставі договору іпотеки, 1000 від 20.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Рудик Л.В., не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги не були предметом розгляду судом першої інстанції. 
Таким чином, у даній справі обраний позивачем спосіб захисту своїх прав шляхом визнання правочину недійсним, не є ефективним способом захисту його права на застосування наслідків нікчемності правочину, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, викладених у цій постанові.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, викладених у цій постанові.
Згідно підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки,  ОСОБА_1  звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, і в задоволенні заявленого ним позову відмовлено, тому судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2021 року скасувати та постановити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору іпотеки недійсним та скасування записів, відмовити. 
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 22 червня 2021 року.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді:    С. К. Медвецький

Л. О. Голота