Номер провадження: 22-ц/813/6127/21 
Номер справи місцевого суду: 520/10478/16-ц
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07.12.2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

ВСТАНОВИВ:
Описова частина

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, в якій позивач просив суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що був незаконно оформлений 21.12.2014 року ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Галій Т.С., зареєстрований в реєстрі №1115.
Провадження по зазначеній справі відкрито ухвалою суду від 13.09.2016 року.
12.12.2016 року судом було ухвалено закінчити попереднє судового засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України № 6232 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Пунктом 9 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції 15 грудня 2017 року зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
На підставі викладеного, за наслідком вказаних змін, судом було ухвалено продовжити розгляд цивільної справи в новій редакції Цивільного процесуального кодексу України за правилами загального позовного провадження в судовому засіданні.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси 07.12.2020 року було залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Ухвалу суду першої інстанції вмотивовано тим, що позивач та його предствник повторно не з`явилися до суду, про розгляд справи повідомлялися належним чином.
22 грудня 2020 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси 07.12.2020 року, відповідно до якої просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Так, апелянт вказує, що дана справа знаходиться в провадженні суду з 2016 року, тобто більше чотирьох років та за вказаний час сторонами були надані усі докази, клопотання та заяви, сторони виступили із вступним словом, суд допитав свідків заявлених сторонами, дослідив письмові докази, сторони надали додаткові пояснення.
Зазначає, що оскільки суд перейшов до розгляду справи по суті та сторонами були вчинені усі необхідні дії, надані докази та пояснення, після чотирьох років розгляду справи суд повинен був навіть при відсутності позивача розглянути справу по суті та ухвалити рішення.
Апелянт наголошує, що судом першої інстанції було визнано поважною причину неявки позивача та його представника у судове засідання на 02.09.2020 року.
07.10.2020 року представник позивача перебував у відрядженні, оскільки вказана дата судового засідання не погоджувалась судом з позивачем та його представником.
03.11.2020 року представник позивача не зміг приймати участь у судовому засіданні у зв`язку з поганим самопочуттям, у зв`язку з чим позивач звернувся за правничою допомогою до іншого представника.
Також вказує, що представник позивача ОСОБА_6 була присутня у судовому засіданні 03.11.2020 року та на судове засідання 07.12.2020 року не була сповіщена належним чином.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 січня 2021 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07.12.2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.01.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду на 15 квітня 2021 року о 12.10.
15 квітня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_7 надійшли письмові пояснення, відповідно до яких останній просив розглянути вказану справу за відсутності представника відповідачів та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.
При цьому посилаючись на те, що сторона позивача навмисно затягувала розгляд справи, а також заявлених раніше клопотань про призначення судово-медичної експертизи та судово-психіатричної експертизи розділеними питаннями, що унеможливлювало суд першої інстанції прийняти рішення по суті спору.
У судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що позивач та його представники у останні вказані чотири судові засідання поспіль були повідомлені про дату, час і місце проведення судових засідань, що додатково підтверджується поданими останніми клопотаннями про відкладення судових засідань, однак до судових засідань не з`явились.
Колегія погоджується із вказаним висновком виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).
Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Вищезазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він вправі подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Вказані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17 (провадження № 61-4437св20), від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19 (провадження № 61-15254св20), від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18 (провадження № 61-2329св20), від 22 березня 2021 року у справі № 757/43966/16-ц (провадження № 61-19254св19).
У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи у судове засідання призначене на 02 вересня 2020 року о 12 годині 00 хвилин позивач та його представник ОСОБА_8 не з`явились, про дату, час і місце проведення якого представник був належним чином повідомленим, однак 01.09.2020 року представником було подано до суду заяву про відкладення судового засідання, що підтверджує обізнаність представника про дату, час і місце проведення судового засіданні.
Так, у клопотанні представник посилався на те, що 02.09.2020 року зайнятий в іншому судовому процесі, а саме в кримінальній справі №757/42441/16-к, яка перебуває в провадженні Печерського районного суду міста Києва, однак на підтвердження зазначених обставин до суду представником в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не було надано жодного доказу.
За наслідком неявки сторони позивача, судом було відкладено призначене на 02.09.2020 року судове засідання на 07.10.2020 року о 14 годині 00 хвилин.
У судове засідання призначене на 07 жовтня 2020 року о 14 годині 00 хвилин позивач та його представник ОСОБА_8 не з`явились, про дату, час і місце проведення якого представник був належним чином повідомленим, що підтверджується розпискою про особове сповіщення представника 02.09.2020 року та рекомендованим поштовим повідомленням про вручення ОСОБА_8 22.09.2020 року судової повістки, наявними в матеріалах справи. Однак, 07 жовтня 2020 року на електронну скриньку суду надійшла заява від представника позивача про відкладення судового засідання, з підстав перебування у службовому відрядженні у період 07.10.2020 року в місті Києві в кримінальному провадженні №42015000000002795, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 18.12.2015 року, однак на підтвердження зазначених обставин до суду представником в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не було надано жодного доказу.
За наслідком неявки сторони позивача, враховуючи значення справи для сторін по справі та з метою забезпечення сторонам доступу до суду, судом було відкладено призначене на 07.10.2020 року судове засідання на 03.11.2020 року о 15 годині 30 хвилин.
У судове засідання призначене на 03.11.2020 року о 15 годині 30 хвилин позивач та його представник ОСОБА_8 не з`явились, про дату, час і місце проведення якого представник був належним чином повідомленим, що підтверджується розпискою про особове сповіщення представника 07.10.2020 року та рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення 12.10.2020 року ОСОБА_1 та 26.10.2020 року ОСОБА_8 судової повістки, наявними в матеріалах справи.
Однак, знов в день судового засідання 03.11.2020 року до суду надійшла заява від нового представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_6 про відкладення судового засідання, у зв`язку зі вступом нового представника до судового процесу та надання можливості ознайомитись з матеріалами справи.
З метою забезпечення стороні позивача на судовий захист та представлення інтересів, для надання часу представникові позивача ознайомитись з матеріалами справи, судове засідання призначене на 03.11.2020 року було відкладено на 07.12.2020 року о 15 годині 00 хвилин.
У судове засідання призначене на 07.12.2020 року о 15 годині 00 хвилин позивач та його представники ОСОБА_8 і ОСОБА_6 не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином.
Однак, 04.12.2020 року на електронну скриньку суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про відкладення судового засідання, в якій останній підтвердив що обізнаний про дату, час і місце проведення судового засідання, однак через захворювання не може прибути до судового засідання. Однак на підтвердження зазначених обставин до суду позивачем в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не було надано жодного доказу.
Отже, як вбачається, позивачем по справі є ОСОБА_1 , представництво інтересів якого в цій справі здійснюється адвокатами: ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .
Позивач та його представники у останні вказані чотири судові засідання поспіль були повідомлені про дату, час і місце проведення судових засідань, що додатково підтверджується поданими останніми клопотаннями про відкладення судових засідань, однак до судових засідань не з`явились.
Виходячи з вищевикладеного, та враховуючи тривалість провадження у справі, а також не подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності, суд першої інстанції, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду на підставі частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України у зв`язку з тим, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання.
Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи також свідчить про те, що представник позивача був належним чином повідомлений про зазначені судові засідання.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо поважності причин неявки у судове засідання з огляду на наступне.
Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Разом з тим, заява про розгляд справи за відсутністю позивача до суду не надходила.
Крім того, прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
Посилання у апеляційній скарзі на те, що суд повинен був розглянути та вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, є безпідставними, оскільки відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України, передбачено розгляд справи за наявними у справі даних і доказів у випадку повторної неявки відповідача, а не позивача, наслідки ж повторної неявки якого, в свою чергу, передбачено частиною п`ятою наведеної норми та пунктом третім частини першої статті 257 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтувань про неправильність застосування судом першої інстанції положень пункту 3 частини першої статі 257 ЦПК України і залишення позову ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з його повторною неявкою в судове засідання без поважних причин та неповідомлення про причини такої неявки.
Позивач не навів аргументів, які б свідчили про відсутність обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування таких процесуальних наслідків, як залишення позову без розгляду за наведеною вище нормою.  
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07.12.2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 23 квітня 2021 року.

Головуючий:                                                                                О. В. Князюк

Судді:                                                                  А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова