П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
12 травня 2021року                                                                                    м. Київ
 
Справа № 755/18071/19
Провадження № 22-ц/824/5032/2021
 
Резолютивна частина постанови оголошена 12 травня 2021 року
Повний текст постанови складено 14 травня 2021 року
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                                               судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   секретаря: Журавльова Д.Д..
                                   
учасники справи: 
позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
відповідачі: ОСОБА_1 , який діє також в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
третя особа - Служба у справах дітей та сім?ї Дніпровської районної у місті Києві
державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - адвоката Філіпчук Наталії Михайлівни на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року, ухваленого у складі судді Чех Н. А. у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , який діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Історія справи
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2019 року ТОВ«ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , який діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення.
В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 05 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та в подальшому ТОВ «ОТП Факторинг Україна», був укладений кредитний договір № ML-001/006/2007, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 100 000,00 доларів США, зі сплатою процентів строком до 05 лютого 2017 року. 
12 січня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення по справі № 2-4809/10, яким з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОПТ Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором № ML-001/006/2007 від 05 січня 
2007 року у розмірі 948 733,23 грн, що складається із: заборгованості за кредитом - 
886 733,49 грн, пені - 62 039,74 грн.
Позивач вказував, що рішення суду не виконано. 
З метою забезпечення виконання зобов`язання, між банком та ОСОБА_6 05 лютого 2007 року укладено договір іпотеки № РСL-001/006/2007, за умовами якого в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1 . 
В 2019 році товариство отримало інформацію щодо зареєстрованих в квартирі (іпотека) осіб, згідно якої зареєстровані наступні особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 . В той час як у договорі іпотеки зазначено, що в квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає. Крім того, реєстрація осіб не проводиться без попередньої згоди іпотекодержателя. Реєстрація неповнолітніх осіб в спірній квартирі свідчить про умисне створення умов для перешкоджання задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок іпотеки. 
20 вересня 2019 року на адресу повнолітніх відповідачів були направлені вимоги про добровільне звільнення квартири. 
Враховуючи те, що позичальник порушує умови кредитного договору, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 лютого 2007 року № ML-001/006/2007 у розмірі 948 733,23 грн, з яких: 
886 733,49 грн - заборгованість за кредитом та 62 039,74 грн - заборгованість по пені, звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_6 шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб?єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження»; та виселити відповідачів із займаного приміщення.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи про час і місце судового засідання.
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
 
            Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , який діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення відмовлено.
            Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що предметом іпотеки є квартира, яка не була придбана позичальником за кредитні кошти, а набута 14 листопада 1995 року ще до укладення договору іпотеки. Пред`явивши вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач не ставить питання щодо виселення мешканців з наданням іншого житлового приміщення, що передбачено статтею 109 ЖК України. За вказаних обставин, суд зробив висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову. 
 
            Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
 
            12 лютого 2021 року представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Філіпчук Н. М. через засоби поштового зв?язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року та ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
            Апеляційна скарга мотивована тим, що в силу приписів Закону України «Про іпотеку», іпотокодержатель вправі у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов?язання задовольнити свої вимоги за основним зобов?язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини третьої статті 109 ЖК України та частин першої, другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Суд першої інстанції дав помилкову оцінку наявним у справі доказам, що призвело до невідповідності його висновків фактичним обставинам справи, неповно з?ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. У апеляційній скарзі заявник посилається на правові висновки, зроблені Верховним Судом України у постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15 та від 09 вересня 2015 року у справі № 6-455цс15.
 
Рух апеляційної скарги та матеріалів справи
 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 12 лютого 2021 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року витребувано з Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу № 755/18071/19.
03 березня 2021 року матеріали цивільної справи № 755/18071/19 надійшли до Київського апеляційного суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 березня 2021 року клопотання представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» -Філіпчук Н. М. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 
12 листопада 2020 року задоволено та поновлено його. Відкрито апеляційне провадження у цій справі.
Копію ухвали про відкриття провадження разом з копіями апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2021 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
            У квітні 2021 року до Київського апеляційного суду від представника
ОСОБА_6 - адвоката Григоренка О. С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому представник відповідачки просить апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року залишити без змін.
 
            Позиція Київського апеляційного суду
 
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 адвокат Григоренко О.С.,  проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.
За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Належним чином повідомлені про дачу, час та місце розгляду справи  представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Філіпчук Н. М. та відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9   в судове засідання не з?явились, від відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
За викладених обставин, Київський апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи № 755/18071/19за відсутності представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Філіпчук Н. М. та відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які про дачу, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
 
Фактичні обставини справи
 
Встановлено, що 05 лютого 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-001/006/2007, за умовами якого позичальнику надано кредит на споживчі цілі у розмірі 100 000,00 доларів США. Строк дії договору до 05 лютого 2017 року, процентна ставка 13,99 % річних. 
05 лютого 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки № РСL-001/006/2007 з метою забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 , яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_3 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 
Русанюком З.З. та зареєстровано в реєстрі. 
05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та застави, згідно яких товариство придбало право вимоги до позичальників та поручителів фізичних осіб, зазначених у додатку № 1. У Додатку № 1 наявний кредитний договір 
№ ML-001/006/2007 від 05 лютого 2007 року.
12 січня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , яким стягнуто з 
ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 05 лютого 2007 року № ML-001/006/2007 в розмірі 948 733,23 грн та судові витрати - 1 820,00 грн. 
Доказів виконання вказаного судового рішення ні позивачем ні відповідачем не надано.
20 вересня 2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило на адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 вимоги про добровільне звільнення квартири.
 
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить з такого.
 
Щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки
 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Рішенням 12 січня 2011 року Дніпровським районним судом міста Києва 
від 12 січня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 05 лютого 2007 року № ML-001/006/2007 в розмірі 948 733,23 грн та судові витрати - 1 820,00 грн. 
Указаним рішенням суду підтверджено правомірність вимог позивача за зобов`язаннями, які виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору, забезпеченого іпотекою. 
 
А відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 6 договору іпотеки від 05 лютого 2007 року № PCL-001/006/2007 за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні витрати негайно після виникнення будь-якої з обставин, зокрема, несплати боржником будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі.
            Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).
            Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
            Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель відповідно до частини першої статті 12 має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
            Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
            Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконував, у зв`язку з чим позивач скористався правом дострокового стягнення у судовому порядку заборгованості за кредитним договором у розмірі 947 733,23 грн, яка на даний час боржником не погашена.
 
За таких обставин суд вважає, що позивач набув право звернення на предмет іпотеки.
Відповідачами заявлено клопотання про застосування строків позовної давності (т.1 а.с.178-183).
            Нормативно-правове обґрунтування
            Відповідно до  статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
            Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
            Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
            За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
            Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.
            При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
            Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
            З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.
            У пункті 2.1 договору іпотеки сторони узгодили, що іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов`язань за кредитним договором у розмірі, валюті, порядку та у строк, які встановлені в кредитному договорі з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну дії.
            Умовами укладеного кредитного договору передбачено дату остаточного повернення кредиту - 05 лютого 2017 року.
            Разом з тим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині (пункт 1.9 Кредитного договору).
            При цьому сторони передбачили, що виконання зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань, повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги (пункт 1.9.1).
            У судовому рішенні щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, суд встановив, що вимога банку про дострокове повернення кредиту направлена відповідачу 16 квітня 2009 року та вручена відповідачу 21 квітня 2009 року.
            У цій вимозі ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на пункт 1.9 кредитного договору, вимагало достроково, через 30 днів із моменту одержання повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі.
            Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.
            Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.
            При цьому таке право згідно з умовами укладених договорів виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання.
            У справі, яка є предметом перегляду, позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі).
            Отже, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», пред`явивши 21 квітня 2009 року боржнику і іпотекодавцю досудову вимогу про дострокове повернення всього боргу за кредитним договором та посилаючись на пункт 1.9 кредитного договору, вимагав достроково, через 30 днів із моменту одержання повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі, змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі - 22 травня 2009 року) протягом трьох років (до 22 травня 2012 року), проте до суду звернувся з позовом у листопаді 2019 року, тобто зі спливом строку позовної давності.
            Відповідно до статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.
            Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
            Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
            Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
            Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).
            З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.
            Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
            До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
            Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.
            За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.
            Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.
            Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.
            Слід зазначити, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.
            Указаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18).
            У зв`язку із цим, звернувшись до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у 2010 році, який розглянутий судом по суті, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перервав строк позовної давності у спорі з відповідачем щодо погашення останнім спірної кредитної заборгованості, а тому при зверненні у листопаді 2019 року до суду із позовом у цій справі щодо тієї ж суми кредитної заборгованості, але шляхом вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропущено строк позовної давності.
            Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на іпотечне майно в зв`язку з пропуском строку позовної давності, то відповідно не підлягають задоволенню позовні вимоги про виселення, які є похідними від позовних вимог про звернення стягнення на іпотечне майно.
 
Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги
 
            Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неповноту мотивації відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року підлягає зміні в мотивувальній її частині з підстав, зазначених у цій постанові.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - адвоката Філіпчук Наталії Михайлівни задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , який діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                             Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна