Справа № 308/14178/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

30 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
       головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Джуги С.Д. і Фазикош Г.В.,                                                        розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31 березня 2021 року (у складі судді Бедьо В.І.) за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
       АТ КБ «ПриватБанк» (надалі-Банк) звернувся до суду з позовом у грудні 2019 р. 
       Після зменшення розміру позовних вимог у лютому 2021 р. (а.с.70) просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № б/н від 28.10.2008 р. у розмірі 12 548,62 грн., яка складається із: 1946,29 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 5273,11 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, 5329,22 грн. – заборгованість із пені.
       На обґрунтування позовних вимог указав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.10.2008 р. відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
       Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між позичальником і Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
       Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі встановленому договором.
       Позичальник не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.
       Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31.03.2021 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.
       Банк просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-висновок суду про те, що відповідачем було сплачено 295 466,42 грн. не відповідає дійсності, оскільки це не сума на погашення кредитної заборгованості, це Банком було здійснено списання раніше нарахованої заборгованості на суму 295 466,42 грн., що чітко вбачається із виписки за рахунком відповідача. У зв`язку з цим Банком і було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог;
-відповідач при укладенні договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у т.ч. щодо сплати відсотків.
       Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
       Апеляційну скаргу належить задовольнити частково, рішення скасувати, а позовні вимоги задовольнити частково, із таких мотивів.
       Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Відтак, розгляд цієї справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
       Суд виходив із того, що 16.10.2020 р. ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору вніс суму грошових коштів у розмірі 295 466,42 грн., тобто суму грошових коштів, що значно перевищує загальну суму заборгованості, яка зафіксована позивачем у наданому розрахунку боргу станом на дату закінчення строку дії кредитного договору, тобто на 06.16 рік.
       Предметом розгляду цієї справи була заборгованість відповідача у розмірі 124 968.36 грн., яку судячи з розрахунку останнім погашена.
       Відтак вимоги Банку про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 12548,62 грн., яка складається із: 1946,29 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5273,11 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 5329,22 грн. - заборгованість по пені суд повважав такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
       Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції оскільки ним неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.
       При цьому судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.10.2008 р., відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
       Кредитний договір, за посиланнями позивача, складається із заяви Позичальника, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умов та правил надання банківських послуг, копії яких додані до позовної заяви.
       Банк подав заяву про зменшення розміру позовних вимог і остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.10.2008 р. у розмірі 12 548,62 грн., яка складається із: 1 946,29 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 5 273,11 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 5 329,22 грн. - заборгованість по пені.
       У заяві позичальника від 28.10.2008 р. процентна ставка не зазначена.
       Банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, також послався на довідку про надання ОСОБА_1 кредитних карток та надав виписку за наданими кредитними картковими рахунками за договором б/н станом на 24.04.2020 р.
       Факт отримання відповідачем указаних у довідці кредитних карток, як і виписка по рахунках відповідача, що надані Банком як докази користування ОСОБА_1 кредитними коштами відповідачем не спростовано.
       Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , останньому було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000 грн.
       Надана позивачем виписка по кредитному рахунку підтверджує факт користування ОСОБА_1 грошовими коштами в межах наданого кредитного ліміту 2000 грн.
       Згідно з довідки про надання кредитних карток ОСОБА_1 було перевидано кредитні картки, так датою відкриття останньої картки зазначено 13.08.2012 р. із терміном дії до 06.16 року.
       Вивчивши надані стороною позивача розрахунки заборгованості за договором № б/н від 28.10.2008 р. судом встановлено, що Банк продовжив нарахування відсотків та пені і після закінчення строку дії кредитного договору, тобто після 06.16 р., унаслідок чого нарахував відповідачу заборгованість в розмірі 308 015.04 грн.
       Судом вивчено новий розрахунок, наданий стороною позивача станом на 28.01.2021 р., із якого вбачається, що 16.10.2020 р. ОСОБА_1 вніс на погашення заборгованості за кредитним договором суму грошових коштів у розмірі 295 466,42 грн.
       Суд додатково звернув увагу на те, що наданими позивачем доказами підтверджується, що 16.10.2020 р. ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору вніс суму грошових коштів у розмірі 295 466,42 грн., тобто суму грошових коштів, що значно перевищує загальну суму заборгованості, яка зафіксована позивачем у наданому розрахунку боргу станом на дату закінчення строку дії кредитного договору, тобто на 06.16 рік.
       Однак колегія суддів не може погодитися із таким висновком оскільки з виписки по кредитному договору № б/н станом на 29.01.2021 р. убачається, що 16.10.2020 р. Банком було здійснено відміну штрафів за минулі періоди згідно з рішенням Банку на суму 295 466,42 грн., тобто вказана сума це не сума коштів внесена ОСОБА_1 на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.10.2008 р., а самостійне списання штрафів Банком за минулі періоди.
       Отже із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 28.10.2008 р. убачається, що заборгованість позичальника перед Банком складає усього 12 548,62 грн., яка складається із: 1946,29 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 5273,11 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 5329,22 грн. – заборгованість по пені (а.с.82).
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк).
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (зокрема, грошові кошти, у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
       Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
       Банк, пред`являючи вимоги, просив стягнути : заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками та заборгованість по пені.
       Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився із ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи, на момент підписання заяви, взагалі містили умови, зокрема, щодо одностороннього збільшення суми кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
       Колегія суддів вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», а приєднані до позовної заяви Умови та Правила не містять тих умов надання послуг, на які посилається позивач у позовній заяві.
       За таких обставин і без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
       При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Крім того, колегія суддів зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
       Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових Умов та Правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві, яка безпосередньо підписана позичальником.
       Відтак, позивач не довів факту прийняття відповідачем запропонованих йому умов, зокрема, щодо збільшення розміру кредитного ліміту, щодо розміру відсотків і штрафів.
       Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також те, що ОСОБА_1 погодився на збільшення розміру кредитного ліміту та на сплату штрафів за невиконання зобов`язань. 
       Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
       Відтак, відсутні підстави вважати, що при підписанні заяви ОСОБА_1 . Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
       Оскільки надана позивачем заява не містить умов про суму кредитного ліміту, строк повернення кредиту (користування ним), не містить відомостей про отримання конкретної картки, порядок сплати неустойки, тому сам по собі розрахунок заборгованості не свідчить про те, що з позичальником досягнуто домовленості про збільшення розміру кредитного ліміту, розмір відсотків, штрафів.
       Колегія суддів констатує, що із заяви підписаної відповідачем не можливо встановити на отримання яких саме банківських послуг було волевиявлення ОСОБА_1 . Указана заява не містить відомостей, які б вказували на: прохання відповідача отримати саме кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку; домовленість сторін про розмір кредитного ліміту, розмір відсотків за користування кредитом та порядок розрахунків щомісячного платежу; підтвердження видачі позивачем та одержання відповідачем певної кредитної картки.
       Приєднані по позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не підписані відповідачем.
       Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до ст. ст. 374 ч.1 п.2 ЦПК України оскаржене рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позову.
       Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Відтак із відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1921 грн. у відшкодування судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог
       Керуючись ст.ст. 141, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.                                         2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 31 березня 2021 року скасувати.                                                                                         3.Позов акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1946 (одна тисяча дев`ятсот сорок шість) гривень 29 (двадцять дев`ять) копійок заборгованості за тілом кредиту відповідно до кредитного договору № б/н від 28.10.2008 р.          5.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.                                 6.Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривень у відшкодування судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.                                                 7.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         8.Повне судове рішення складено 30 червня 2021 р.
Судді: