ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/7440/20                                        Головуючий суддя І інстанції Боговський Д. Є.
Провадження № 22-ц/818/3094/21                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2020 року, постановлену у складі судді Боговського Д.Є., по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду зі скаргою, в якій просили скасувати постанови заступника начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Панкратової М.А. від 21.07.2020 про відкриття виконавчих проваджень № 62610132 та № 62610204, а також про арешт рахунків боржників, посилаючись на їх незаконність, оскільки вони отримують доходи, які навіть не відповідають фактичному прожитковому мінімуму, а будь-яке стягнення коштів та арешт банківського рахунку соціально незахищеної малозабезпеченої сім`ї з двох непрацюючих осіб є злочином.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою скаргу скасувати постанови про відкриття виконавчих проваджень у їх відношенні; скасувати арешт банківського рахунку ОСОБА_2 , на який вона отримує державну соціальну допомогу; надіслати виконавчий лист № 641/10113/16-ц, виданий 26.09.2017 Комінтернівським районним судом м. Харкова. до ГУ ДКСУ у Харківській області для перерахування коштів КП «Харківводоканал»; визнати дії заступника начальника М.А. Панкратової протиправними; у разі неможливості направлення згаданого виконавчого листа ГУ ДКСУ у Харківській області – повернути виконавчий лист стягувачу, як такий, що не підлягає виконанню.
Послались на те, що арешт коштів ОСОБА_2 у вигляді соціальної допомоги, який є єдиним джерелом доходу, є незаконним.
Вказали, що вони не мають можливості виконати рішення суду з огляду на те, що державою не забезпечено соціальних виплат на мінімальному соціальному рівні.
Вважають, що за таких обставин саме держава є боржником перед КП «Харківводоканал».
Послались на те, що вони звертались до органу ДВС з заявою про повернення виконавчого документу стягувачу, як такого, що не підлягає виконанню, однак не отримали відповіді на те звернення.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України.
На адресу Харківського апеляційного суду 19.04.2021 від апелянтів надійшло доповнення до апеляційної скарги, в якому вони просять справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про скасування постанов про відкриття виконавчих провадження та арешту банківського рахунку ОСОБА_2 .
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, що відповідно до ст.ст. 131, 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. 
У статті 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державним виконавцем 21.07.2020 було винесено постанову про арешт майна боржника та направлено до АТ КБ «Приватбанк» для арешту коштів. 21.07.2020 було отримано відповідь від Державної фіскальної служби, що боржник ОСОБА_1 не має джерел отримання доходів, отже арешт коштів боржника ОСОБА_1 відсутній в AT КБ «Приватбанк».
Районний суд дійшов висновку, що державним виконавцем було вжито всіх заходів примусового характеру, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», починаючи з постанови про відкриття виконавчого провадження закінчуючи постановою про арешт майна та коштів боржника.
Суд першої інстанції послався на ст. 72 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що звернення стягнення на допомогу з державного соціального страхування та соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства, стягнення може бути звернено виключно за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника.
Проте, дійшов висновку, що, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», боржник не звільняється від виконання рішення суду, про стягнення заборгованості на користь стягувача.
Суд вважав суд скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством України.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено, що на примусовому виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебували виконавчі провадження, а саме:
- ВП № 62610204 з примусового виконання виконавчого листа № 641/10113/16-ц, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова 26.09.2017 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням 3 відсотків річних та індексу інфляції за період з 01.09.2013 по 31.08.2016 в розмірі 3737,82 грн.;
- ВП № 62610132 з примусового виконання виконавчого листа № 641/10113/16-ц, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова 26.09.2017 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням 3 відсотків річних та індексу інфляції за період з 01.09.2013 по 31.08.2016 в розмірі 3737,82 грн.
Заступником начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Панкратовою М.А. 21.07.2020, керуючись ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62610204.
21 липня 2020 року, керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» заступником начальника відділу були винесені постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення витрат виконавчого провадження»; керуючись ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору; здійснено запити до Державної фіскальної служби України; внесено зміни (доповнення) до інформації боржника; керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про арешт коштів боржника.
Також, 21.07.2020 заступником начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Панкратовою М.А., керуючись ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62610132.
21 липня 2020 року, керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» заступником начальника відділу були винесені постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення витрат виконавчого провадження»; керуючись ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору; здійснено запити до Державної фіскальної служби України; внесено зміни (доповнення) до інформації боржника; керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про арешт коштів боржника; 06.10.2020 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».
З наданих суду від Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) письмових пояснень, вбачається починаючи з дня відкриття виконавчих проваджень до теперішнього часу боржником ОСОБА_1 та боржником ОСОБА_2 не було сплачено основного боргу на користь стягувача Комунального підприємства «Харківводоканал». виконавчого збору, витрат на користь держави.
Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
У відповідності до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
У контексті передбаченого ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року права на справедливий суд, яке відповідно до ст. 2 ЦПК України є завданням цивільного судочинства Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що судовий розгляд і виконавче провадження – це перша та друга стадії загального провадження у цивільних справах, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання (див. «Стаднюк проти України» (Stadnyuk c. Ukraine), N 30922/05, п. 21, 27 листопада 2008 року). Однак виконавче провадження не може бути відокремлене від судового розгляду, і тому вони мають розглядатись як цілісний процес (див. «Сіка проти Словаччини» (Sika c. Slovaquie), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року; «Побегайло проти України» (Pobegailo c. Ukraine), N 18368/03, п. 18, 29 березня 2007 року).
Європейський суд з прав людини у контексті змісту права на справедливий суд також зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).
Відповідно до статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковими до виконання, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно із статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Обґрунтовуючи свою скаргу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що їх сім`я є малозабезпеченою, а держава не забезпечує їм мінімальний соціальний рівень життя, що свідчить про те, що вони не можуть виконати рішення суду з об`єктивних підстав.
Послались на те, що соціальна допомога ОСОБА_2 , на яку було накладено арешт, є єдиним доходом сім`ї.
Вважають, що за таких обставин боржником перед КП «Харківводоканал» має виступати саме держава, а не вони.
Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги.
Як було зазначено вище, рішення суду є обов`язковим для виконання для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За таких обставин не ґрунтується на вимогах закону твердження апелянтів про те, що боржником за рішенням суду має виступити держава.
Інших підстав для скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень скаржницями наведено не було.
Статтею 48 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Відповідно до положень статті 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
У зв`язку з не виконанням рішення суду, державним виконавцем 21.07.2020 керуючись статтею 56 ЗУ «Про виконавче провадження» була винесена постанова про арешт коштів боржника.
Відповідно до статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
- отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
- надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення' виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
- отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
- наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
- відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
- отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
- погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
- отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
- підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Згідно зі ст. 72 Закону України «Про виконавче провадження» на допомогу з державного соціального страхування, що виплачується в разі тимчасової непрацездатності та в інших випадках, допомогу по безробіттю та соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства, призначену відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», стягнення може бути звернено виключно за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника.
Проте, як вбачається з тексту оскаржених постанов про арешт коштів боржника від 21.07.2020, арешт було накладено на всі кошти боржників, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом. 
Отже обов`язок відповідного виконання цієї постанови покладено на відповідну банківську установу. 
За таких обставин слід констатувати, що на соціальну допомогу ОСОБА_2 арешт накладено не було, а тому відсутні порушення її прав.
Вимоги апеляційної скарги: надіслати виконавчий лист № 641/10113/16-ц, виданий 26.09.2017 Комінтернівським районним судом м. Харкова. до ГУ ДКСУ у Харківській області для перерахування коштів КП «Харківводоканал»; визнати дії заступника начальника М.А. Панкратової протиправними; у разі неможливості направлення згаданого виконавчого листа ГУ ДКСУ у Харківській області – повернути виконавчий лист стягувачу, як такий, що не підлягає виконанню, - не були заявлені до суду першої інстанції, та відповідно не були предметом його розгляду.
За таких обставин зазначені вимоги перебувають поза межами апеляційного розгляду відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України, яка передбачає, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Також не ґрунтується на нормах права вимога скаржниць щодо повернення справи до районного суду для вирішення питання про скасування постанов про відкриття виконавчих провадження та арешту банківського рахунку ОСОБА_2 з огляду на виключну компетенцію суду першої інстанції у вирішенні цих питань, оскільки суд апеляційної інстанції в порядку апеляційного перегляду уповноважений приймати рішення за наслідками розгляду скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 28 травня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.