ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 р.	Справа № 520/6088/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
                                        за участю секретаря судового засідання Сузанського О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2020, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В.,    м. Харків, повний текст складено 23.12.20 по справі № 520/6088/2020 за позовом      ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання дій протиправними, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської митниці ДФС  (далі по тексту – відповідач, ХМ ДФС, митниця), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати дії Харківської митниці ДФС в частині звільнення Позивача на підставі Наказу № 26-с від 16.04.2020 року з посади "головного державного інспектора відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії" з 16.04.2020 року, незаконними; поновити позивача на посаді "головного державного інспектора відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії" Харківської митниці ДФС; стягнути з Харківської митниці ДФС суму середнього заробітку за період вимушеного прогулу з 16.04.2020 року по 06.11.2020 року в сумі 57651,84 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у задоволенні адміністративного позову   ОСОБА_1 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказала, що судом першої інстанції не враховано, що всі дії щодо реорганізації Харківської митниці ДФС, в частині трудових правовідносин, розпочато в рамках законодавчих актів, які діяли до введення в дію Закону України "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України" від 12.12.2019 № 378-ІХ та Закону України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 14.01.2020 № 440-ІХ. Однак, суд першої інстанції до спірних правовідносин застосував та розповсюдив законодавство - положення КЗпП України та Закону України "Про державну службу", які суттєво звузили зміст та обсяг трудових прав державних службовців, що раніше йому надавались нормами законодавства про працю, до запровадження змін, запроваджених у лютому місяці 2020 року. Зазначає, що позбавлення державних службовців вказаних гарантій (переважне право на залишення на роботі, пропонування іншої рівнозначної посади, отримання згоди профспілкового органу тощо); його особисті якості, стаж та досвід роботи, характеристика) відбулося в результаті внесення змін до Закону України "Про державну службу" та КЗпП України, законами України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" № 117-ІХ від 19.09.2019, "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 14.01.2020 № 440-ІХ, положення яких не відповідає Конституції України. Вказує, що Харківський окружний адміністративний суд не перевірив прийняте рішення про її звільнення на відповідність вимогам, передбаченим частиною 2 статті 2 КАС України, не захистив його, гарантоване ст. 43 Конституції України право на працю, з урахуванням ст. ст. З, 21, 22 , 58 Конституції України.
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Протокольною ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, замінено відповідача його правонаступником - Слобожанською митницею Держмитслужби.  
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено  та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачка у період з 16.11.2017 по 16.04.2020 проходила службу на посаді головного державного інспектора відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Харківської митниці ДФС.
Наказом Харківської митниці ДФС від 16.04.2020 № 26-с "Про звільнення ОСОБА_1 ", позивача 16.04.2020 звільнено з займаної посади головного державного інспектора відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Харківської митниці ДФС, у зв`язку з реорганізацією Харківської митниці ДФС, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби", на підставі п.4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889- VIII, п. 1 ч. 1 ст. ст. 44, 116 Кодексу законів про працю України, ст. 24 Закону України "Про відпустки".
Позивачка, не погодившись із наказом відповідача, звернулася до суду із даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваного наказу № 26-с від 16.04.2020 про звільнення позивачки відповідач діяв обґрунтовано та законно, у зв`язку з чим підстави для поновлення позивачки на посаді "головного державного інспектора відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії" з 16.04.2020, а також виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відсутні.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до п. 1 "Положення про Державну фіскальну службу України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1; реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби за переліком згідно з додатком 2.
Так, відповідно до п. 1 Постанови № 858 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби, зокрема Слобожанську митницю Держмитслужби.
07.11.2019 Слобожанську митницю Держмитслужби внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно з п. 2 Постанови №858 реорганізовано територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби.
При цьому, Харківську та Сумську митниці ДФС реорганізовано шляхом приєднання до Слобожанської митниці Держмитслужби.
Відповідним наказом Державної фіскальної служби України від 25.11.2019 № 30-рг "Про реорганізацію митниць ДФС" розпочато реорганізацію митниць ДФС у виконання п. 2 Постанови № 858.
Механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів визначений Порядком здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074.
Відповідно до п. 6 Порядку № 1074 у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади права та обов`язки органів виконавчої влади переходять до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.
28.11.2019 проведено державну реєстрацію рішення про припинення Харківської митниці ДФС.
В подальшому на підставі листа ДФС від 12.03.2020 № 681/7/99-99-04-17 "Про попередження щодо наступного вивільнення" у зв`язку з реорганізацією митниць ДФС розпочата процедура попереджень працівників митниць.
Так, протокольним рішенням наради керівного складу Державної митної служби України від 26.11.2019 зобов`язано виконуючих обов`язків керівників митниць Держмитслужби забезпечити переведення 30 відсотків особового складу митниць ДФС до митниць Держмитслужби. Першочергово Слобожанська митниця Держмитслужби виконала доручення керівництва Держмитслужби, надане протокольним рішенням.
На виконання вимог Постанови № 858, 16.03.2020 позивачку у відповідності до ст. 49-2 КЗПП України попереджено про наступне вивільнення (16.04.2020) на підставі п. 4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" та п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗПП України.
Втім, від ознайомлення з повідомленням про наступне вивільнення позивач відмовилася, у зв`язку з чим 17.03.2020 рекомендоване повідомлення направлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині скасування наказу Державної фіскальної служби України від 06.02.2020 № 84-о "Про організаційні заходи" суд першої інстанції виходив з того, що безпосередньо оскаржуваним наказом не порушені права та інтереси позивача.
Так, зазначеним наказом встановлено наступне:
- розпочати організаційні заходи щодо процедури попередження працівників Державної фіскальної служби України про наступне вивільнення із займаних посад, у зв`язку з реорганізацією Державної фіскальної служби України;
- керівників структурних підрозділів ДФС або особам, які виконують їх обов`язки, зобов`язано ознайомити підлеглих працівників із зазначеним наказом особисто під підпис.
Отже, зі змісту оскаржуваного наказу встановлено, що останній прийнятий з метою організації процедури попередження про наступне вивільнення працівників Державної фіскальної служби України, та містить доручення, адресовані керівникам структурних підрозділів ДФС, а не головам комісії з реорганізації територіальних органів ДФС.
При цьому, слід враховувати, що позивач була працівником саме Харківської митниці ДФС, а не Державної фіскальної служби України.
За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно того, що позивач не входить до кола осіб, на яких поширюється дія вказаного наказу, а отже останнім права та інтереси позивачки не порушено.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що оскаржуваний наказ розповсюджує дію і на працівників митних органів із посиланням на преамбулу, у якій міститься зазначена, зокрема, постанова Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" та від 25.09.2019 № 846"Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України", колегією суддів не приймаються, оскільки не спростовують висновків суду про те, що будь-яких приписів стосовно проведення реорганізації органів Державної митної служби України вказаний наказ не містить.
Стосовно правомірності наказу Харківської митниці ДФС  № 26-с від 16.04.2020  колегія суддів зазначає таке.
У зв`язку з реорганізацією, 16.03.2020 позивачку попереджено про наступне вивільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у відповідності до ст. 49-2 КЗПП України.
В подальшому, 16.04.2020 наказом Харківської митниці ДФС № 46-о, позивачку звільнено у зв`язку із реорганізацією, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до ч. 1 ст. 569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.
Частиною 3 ст. 569 Митного кодексу України передбачено, що правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про державну службу" правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Так, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону України "Про державну службу" вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.
Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим законом.
Частиною 5 ст. 22 Закону України "Про державну службу" встановлено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Умови переведення державних службовців на іншу посаду без обов`язкового проведення конкурсу визначені ст. 41 Закону України "Про державну службу", зокрема відповідно до положень частини 1 вказаної статті державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є у тому числі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Частиною 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, між іншим, в разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених у п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
Отже, на підставі викладеного слід дійти висновку, що нормами чинного законодавства не передбачено процедури пропонування державним службовцям, які працюють у органі, що реорганізується, посад державної служби у новоутвореному органі, коли суб`єктом призначення є не одна й та сама особа.
Таким чином, враховуючи ч. 5 ст. 22 Закону України "Про державну службу" призначення працівників у таких випадках може відбуватися лише шляхом переведення, порядок якого визначений статтею 41 вказаного Закону.
При цьому, із урахуванням ст. 41 Закону України "Про державну службу" є не обов`язковим для керівника державної служби в органі державної влади.
У ході судового розгляду встановлено, що відповідного рішення керівника Слобожанської митниці Держмитслужби про можливість призначення позивача на посаду у Слобожанській митниці Держмитслужби шляхом переведення до Харківської митниці ДФС не надходило.
Також, слід враховувати, що голова комісії з реорганізації Харківської митниці ДФС не є суб`єктом призначення працівників у Слобожанській митниці Держмитслужби.
Отже, виходячи з викладеного колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що при реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби в новоствореному органі, а не обов`язком.
Крім того, з приводу дотримання відповідачем положень законодавства при працевлаштуванні осіб до новоутвореного органу, зокрема шляхом переведення, та відповідно звільнення працівників із органу, що підлягає реорганізації, колегія суддів зазначає таке.
Так, при вирішенні зазначених питань відповідно до інформації, наявної у Слобожанської митниці Держмитслужби, приймались до уваги положення КЗпП України, що передбачають гарантії для працівників, у тому числі заборону звільнення, зокрема ст. ст. 179, 184, 186-1 КЗпП України.
Однак, судовим розглядом не встановлено наявності у позивача гарантій заборони звільнення, передбачених КЗпП України, у тому числі відсутні докази повідомлення Слобожанську митницю Держмитслужби щодо їх наявності.
При цьому, позивачем зазначено та не заперечувалось відповідачем, що останнім до митниці подавались заяви про переведення на посади в Слобожанській митниці Держмитслужби.
Зазначені заяви розглянуті у порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян", за наслідками чого позивачу надано відповіді.
Стосовно доводів апеляційної скарги в частині того, що в порушення встановленого п. 4 наказу Державної фіскальної служби України від 25.11.2019 № 30-рг "Про реорганізацію митниць ДФС" тримісячного строку проведення реорганізації митниць, позивачу не було запропоновано вакантні посади у новоствореній Слобожанській митниці Держмитслужби, колегія суддів зазначає таке.
Так, позивач зазначив, що працевлаштування працівників мало бути здійснено до 29.02.2020, оскільки відповідно до змісту плану заходів з реорганізації Харківської митниці ДФС, опублікованого рішення про припинення юридичної особи, датою припинення діяльності Харківської митниці ДФС є 29.02.2020.
Відповідно до Положення про Харківську митницю ДФС, затвердженого наказом ДФС від 27.08.2014 № 79, Харківська митниця ДФС є територіальним органом ДФС.
Частиною 4 ст. 21 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" встановлено, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади набувають статусу юридичної особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про їх державну реєстрацію як юридичної особи.
Територіальні органи центрального органу виконавчої влади припиняються як юридичні особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію їх припинення.
Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 5 зазначеного Закону порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією територіальних органів центральних органів виконавчої влади визначений Порядком здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074.
Також, колегія суддів вказує, що чинне законодавство не встановлює граничних строків припинення юридичної особи.
У свою чергу, відповідно до п. 4 наказу ДФС від 25.11.2019 № 30-рг "Про реорганізацію митниць ДФС" визначено строк проведення реорганізації митниць ДФС три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.
В подальшому наказом ДФС від 24.03.2020 № 14-рг внесено зміни до п. 4 наказу від 25.11.2019 № 30-рг "Про реорганізацію митниць ДФС" та змінено слова "три місяці" на "шість місяців", наказом ДФС від 27.05.2020 № 28-рг вказаний термін змінено на 9 місяців.
З цього приводу колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що визначення ДФС заходів в рамках реорганізації, у тому числі визначення строків припинення її територіальних органів, є виключною компетенцією вказаних органів.
Щодо посилання заявника апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції до спірних правовідносин застосував та розповсюдив законодавство - положення КЗпП України та Закону України "Про державну службу", які суттєво звузили зміст та обсяг трудових прав державних службовців, що раніше йому надавались нормами законодавства про працю, до запровадження змін, запроваджених у лютому місяці 2020 року, колегія суддів зазначає таке.
Законом України № 440-IX від 14.01.2020 "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" , який набрав чинності 13.02.2020, у статті 87 Закону України "Про державну службу" частину третю доповнено новим абзацом першим такого змісту: "3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".
Вказаними змінами запроваджено певні особливості щодо процедури звільнення державних службовців внаслідок реорганізації або ліквідації державних органів, з урахуванням яких і було проведено процедуру звільнення позивача з займаної посади.
Означені вище правові норми є чинними та станом на момент розгляду цієї справи неконституційними не визнавалися, тому підлягають обов`язковому застосуванню під час розв`язання спору у цій справі.
Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин ( станом на 16.03.2020 на день попередження позивача про наступне вивільнення) були внесені змін до ст. 87 Закону України "Про державну службу", то норми Кодексу законів про працю України щодо наявності у роботодавця обов`язку пропонувати інші посади працівнику одночасно з попередженням про звільнення застосуванню не підлягають.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваного наказу про звільнення позивачки відповідач діяв обґрунтовано та законно, у зв`язку з чим підстави для поновлення позивача, виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відсутні, з огляду на що правових підстав для задоволення позовних вимог не встановлено.
Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
          Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2020    по справі                                   № 520/6088/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко   	
Повний текст постанови складено  18.06.2021