ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
 
іменем України

17 червня 2021 року
м. Харків

справа № 953/293/21
провадження № 22-ц/818/2395/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря – Гришиної А.О.,

учасники справи:
заявник –  ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – Акціонерне товариство «Альфа-Банк», державний реєстратор Відділу денржавної реєстрації Мерефянської міської ради Харківської області Микитенко Людмила Іванівна, ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року в складі судді Єфіменко Н.В.,

у с т а н о в и в:

В січні 2021 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви та просив накласти арешт на нерухоме майно, а саме – квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить Акціонерному товариству «Альфа - Банк» (далі – АТ «Альфа - Банк»).
Заява мотивована тим, що він має намір звернутися до суду з позовною заявою про скасування запису державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно.
Зазначає, що у лютому 2020 року він отримав вимогу АТ «Альфа - Банк» від 31 січня 2020 року про звернення стягнення на предмет іпотеки – квартиру АДРЕСА_2 , шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Не зважаючи на положення Закону України «Про мораторій на звернення стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», 10 грудня 2020 року його сім`ю примусово виселено з вищевказаної квартири, площа якої не перевищує 140 кв. м та підпадає під дію вказаного Закону. На теперішній час право власності на спірну квартиру зареєстроване за АТ «Альфа-Банк», який у будь – який момент може розпорядитися спірною квартирою, що унеможливить виконання рішення у справі та призведе до нових позовів про поновлення порушених інтересів заявника.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява про забезпечення позову не містить посилань на докази виселення заявника та членів його родини зі спірної квартири, а також відсутності іншого житлового приміщення. Можливість відчуження спростовується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з якою у розділі обтяжень міститься інформація про накладення арешту на спірну квартиру ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2009 року. А посилання на можливість відчуження квартири на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.

09 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення заяви про забезпечення позову.
Апеляційна скарга містить доводи, які є аналогічними доводам, які містяться у заяві про забезпечення позову.

АТ «Альфа - Банк», державний реєстратор Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмила Іванівна, ОСОБА_2 ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає таких підстав.

Виділені матеріали справи свідчать, що 12 квітня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 839/3/27/38/7-136, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 36 000 доларів США зі строком повернення до 10 квітня 2022 року.

12 квітня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 839/4/27/38/7-250, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковець О.Л., предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .

12 квітня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 839/4/27/38/7-250, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковець О.Л., предметом якого є квартира АДРЕСА_3 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2016 року у справі № 640/3411/16-ц з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 12 квітня 2007 року № 839/3/27/38/7-136 в розмірі 468 309,27 грн.

В ході примусового виконання рішення суду на прилюдних торгах ДП «СЕТАМ» було реалізоване майно, що було предметом іпотеки та належало на праві власності ОСОБА_2 , а саме – квартира АДРЕСА_3 . Продаж вчинено за ціною 236 800,82 грн.

В лютому 2020 року ОСОБА_1 отримав повідомлення АТ «Альфа - Банк» - правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки – квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09 січня 2021 року № 239942586 16 листопада 2020 року проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за АТ «Альфа - Банк».

Забезпечення позову – це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь – якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обрані заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Види забезпечення позову передбачені статтею 150 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1 – 1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В поданій заяві ОСОБА_1 зазначав, що має намір звернутися до суду із позов про скасування запису державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Вказана позовна вимога має немайновий характер. В разі задоволення позову рішення суду першої інстанції не підлягатиме примусовому виконанню, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що незабезпечення позову в обраний заявником спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Отже, такий захід забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права та не є співмірним із вимогами, з якими заявник планує звернутися в майбутньому до суду.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 149 - 150, 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 червня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді – І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський