ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/874/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/3749/20 Категорія: 304090000 	Опалинська О. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       01 червня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Сіренко Ю.В., Гончар Н.І.	
секретар 	Торопенко Н.М.	

учасники справи:
позивач - ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (скаржник),

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Передерій В.Г. на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02.03.2021 (повний текст складено 02.03.2021, суддя в суді першої інстанції Опалинська О.П.) у цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :

у листопаді 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» звернулося до суду з даним позовом, яким просило стягнути з відповідачів на його користь заборгованість по кредиту в розмірі 184914 гривень 90 копійок, мотивуючи про те, що ОСОБА_1 , як позичальник по кредитному договору, не виконав належним чином свої договірні зобов`язання перед кредитодавцем, що призвело до виникнення заборгованості по кредиту, а ОСОБА_2 за відповідним договором поруки поручилася перед кредитодавцем за належне виконання позичальник зобов`язань.
Вказані обставини обумовили звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02.03.2021 позовні вимоги у справі задоволені з посиланням на те, що позивач довів факт неналежного виконання договірних зобов`язань позичальником. 

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат Передерій В.Г. подав 12.04.2021 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати. Вказує, що порука ОСОБА_2 припинилася, оскільки 31.01.2020 виникла заборгованість у позичальника, а позов не було пред`явлено протягом 6 місяців з цього моменту, що відповідає практиці ВС у постанові від 25.09.2019 у справі №555/540/17. Суд повернув зустрічну позовну заяву про визнання поруки припиненою.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» просила суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інтонації залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.
Від інших учасників процесу відзивів до суду не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що 26.12.2019 між ОСОБА_1 , як позичальником, та ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ», як кредитодавцем, був укладений кредитний договір № 174-С/ФО,  згідно якого  ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» надало позичальнику споживчий кредит в розмірі 153000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки відповідно до передбаченого договором графіку, а ОСОБА_1 , прийнявши умови цього договору, зобов`язався  виконувати його належним чином та вносити платежі, що  складаються із суми щомісячного платежу по кредиту та  відсотків (а.с.4-7).
Кредит надається строком на 60 календарних місяців з 26.12.2019 по 25.12.2024 – п.1.6 кредитного договору.
Плата за користування кредитом становить 40% річних від суми виданого кредиту – п.2.1 кредитного договору.
Повернення коштів позичальником здійснюється в порядку та строки, визначені графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору (додатком №1 до нього) – п.4.1 кредитного договору.
У разі прострочення позичальником строків сплати чергових платежів, невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,05 відсотка, починаючи з 31 календарного дня такого прострочення, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу – п.8.3 кредитного договору.
За вказаним графіком платежів розмір щомісячного платежу позичальника складає з січня 2020 року по 5930,00 грн. кожного місяця на строк кредитування, а в грудні 2024 року – 4496,76 грн.
Виконання  позичальником зобов`язань за цим кредитним договором забезпечено договором поруки  № 174-С/ФО П  від 26.12.2019, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язалася у повному обсязі, всім своїм майном відповідати перед позивачем за погашення боргу ОСОБА_1 за кредитним договором від 26.12.2019 на засадах солідарного боржника в тому ж обсязі, що й позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків (п.п. 2.2, 2.3, 2.4 договору поруки) (а.с.10-11).
Пунктом 5.2.5 договору поруки передбачено, що якщо кредитодавець протягом 6 місяців із дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимогу до поручителя – вказаний договір припиняється. Цей строк починає свій перебіг з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Передбаченого графіком платежів. 
ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» взяті  по кредитному договору  зобов`язання  виконало належним чином та надало позичальнику кредит згідно платіжного доручення від 26.12.2019, а ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав – не сплатив кошти кредитодавцю у повернення кредиту та погашення відсотків, що обумовило виникнення заборгованості по кредиту станом на 16.10.2020 в сумі 184914 гривень 90 копійок, в тому числі: заборгованість по кредиту – 150174 гривні 63 копійки, заборгованість по відсотках – 34725 гривень 44 копійки, пеня – 14 гривень 83 копійки, та потягнуло звернення до суду з цим позовом про стягнення заборгованості з позичальника та поручителя.
Згідно претензій-вимог про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором від 28.09.2020, адресованих відповідача, позивач вказав про необхідність сплати заборгованості в розмірі 39309,19 грн., яка буде збільшена відповідно до умов кредитного договору на дату фактичного погашення боргу.
Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищенаведених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів відповідно до ст.1048 цього кодексу.
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частинами 1, 3 статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Враховуючи викладені норми законодавства, а також встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, щодо відсутності сплати визначених договором кредитних платежів позичальником, суд у цій справі прийшов до вірного висновку про необхідність стягнення відповідної кредитної заборгованості, яка складається з тіла кредиту та нарахованих згідно умов кредитного договору платежів - відсотків за користування кредитними коштами та пені, отже такі позовні вимоги є обґрунтованими.
У матеріалах справи відсутні докази належного виконання позичальником договірних зобов`язань по кредитному договору.
Далі, відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Такі правові висновки містяться в постанові ВС від 21.01.2021 у справі №761/19619/14-ц.
Одночасно сторони справи в договорі поруки (п.5.2.5) визначили, що порука діє до кожного чергового платежу протягом 6 місяців.
При цьому частина 1 статті 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Крім того, питання правильного застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було також предметом розгляду ВП ВС у справі №408/8040/12 та у справі №202/4494/16-ц, за наслідками розгляду яких ВП ВС в постановах від 13 червня та 31 жовтня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики ВСУ й ВС та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
У аспекті вищенаведеного апеляційний суд частково погоджується з доводами скаржника в цій справі про те, що порука припинилася щодо частини зобов`язань позичальника з моменту настання строку виконання яких на час звернення з цим позовом до суду спливло 6 місяців, тобто до 12.05.2020, так як позовні вимоги заявлено 12.11.2020.
Також апеляційний суд враховує здійснене позичальником погашення кредитного боргу у квітні 2020 в сумі 5018,68 грн. (а.с.43), а також те, що нормами ст. 553 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає солідарно перед кредитором за виконання боржником зобов`язань, що також відображено в п.2.2 договору поруки від 26.12.2019.
Отже за змістом ст. 5 ЦПК України належним та визначеним способом захисту прав особи за обставин цієї справи буде саме солідарне стягнення кредитної заборгованості з позичальника та поручителя.
Відповідно, порука припинилася щодо зобов`язань позичальника на суму 5930 * 4 – 5018,68 = 18701,32 грн.
Одночасно посилання скаржника в цій справі на закінчення строку дії поруки щодо всіх зобов`язань позичальника за кредитним договором - до кінця 2024 року включно, є помилковими, адже скаржником не враховано, що зобов`язання позичальника має виконуватися у спосіб сплати щомісячних платежів. 
При цьому апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції помилково вказав про солідарне стягнення з відповідачів судового збору, що нормами цивільного процесуального законодавства взагалі не передбачено.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02.03.2021 у даній справі належить змінити, вказавши, що з відповідачів солідарно на користь позивача має бути стягнуто 166213,58 грн. кредитної заборгованості, з ОСОБА_1 на користь позивача має бути стягнуто 18701,32 грн. кредитної заборгованості, а також в частині розподілу судових витрат.
На підставі положень ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, які щодо ОСОБА_1 задоволено на 100%, а щодо ОСОБА_2 задоволено на 90%, з ОСОБА_1 на користь позивача за розгляд справи в суді першої інстанції слід стягнути 1386,86 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути 1248,18 грн. судового збору. За розгляд справи в суді апеляційної інстанції з позивача на користь ОСОБА_2 має бути стягнуто 208,03 грн. судового збору пропорційно до частки позовних вимог, у задоволення яких відмовлено (10%). На підставі ч.10 ст.141 ЦПК України шляхом взаємозаліку розподілу судових витрат між позивачем та ОСОБА_2 остаточно з ОСОБА_2 на користь позивача за розгляд цієї справи має бути стягнуто 1040,15 грн. судового збору.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02.03.2021 у цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – змінити, вказавши, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» стягнути 166213,58 грн. кредитної заборгованості, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» стягнути 18701,32 грн. кредитної заборгованості, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» стягнути 1386,86 грн. судового збору, з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ВІВА КАПІТАЛ» стягнути 1040,15 грн. судового збору.
У решті рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02.03.2021 в цій справі – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 02.06.2021.

Суддя-доповідач                 

Судді