Ухвала
 
19 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 755/2051/20
провадження № 61-5699ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору оренди квартири та виселення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір оренди квартири АДРЕСА_1 , укладений 04 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та виселити ОСОБА_1 із зазначеної квартири.
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди квартири АДРЕСА_1 , укладений 04 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 16 березня 2021 року (повний текст якої складено 29 березня 2021 року) апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року - без змін.
 
06 квітня 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Касаційна скарга подана на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказала, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив її клопотання про дослідження копій договорів оренди спірної квартири від 19 січня 2019 року, від 20 грудня 2019 року та від 21 грудня 2019 року.
 
Касаційна скарга подана у встановлений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором.
 
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.
 
ОСОБА_1 заявила клопотання про зупинення дії рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року, посилаючись на те, що виконання вказаного рішення призведе до виселення її з орендованої квартири до закінчення дії договору оренди, який є дійсним, що суттєво порушить її права та унеможливить їх відновлення в майбутньому.
 
Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
 
Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
 
За змістом наведених правових норм суд касаційної інстанції може зупинити дію лише того судового рішення, яке не передбачає примусового виконання. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року визнано недійсним договір оренди квартири, постановлено виселити ОСОБА_1 з цієї квартири та вирішено питання про розподіл судових витрат. Тобто суд може зупинити дію цього рішення лише в частині визнання недійсним договору оренди квартири, що не підлягає примусовому виконанню. Однак, клопотання ОСОБА_1 не містить доводів про необхідність зупинення дії рішення суду в цій частині, тому в задоволенні клопотання необхідно відмовити.
 
Разом з тим суд також не вбачає підстав для зупинення виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року, оскільки ОСОБА_1 не навела достатніх підстав і не надала доказів на підтвердження своїх вимог, які свідчили б про існування об`єктивної необхідності зупинення виконання рішення суду, зокрема документів про відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання. Сама по собі незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням не є підставою для зупинення його виконання на час перегляду справи в касаційному порядку.
 
Керуючись статтями 389, 392, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2021 року.
 
Витребувати з Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу № 755/2051/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору оренди квартири та виселення.
 
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 19 травня 2021 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко