УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 265/6589/19
провадження № 51-1600ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, які постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019050790001017 за обвинуваченням 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі – КК України).
Суть питання
За вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців. 
За вироком суду  ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 27 червня 2019 року приблизно о 16 год 00 хв, за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, утримуючи в руці каміння, умисно наніс ним один удар в обличчя потерпілого ОСОБА_6 , від якого останній упав на підлогу. Після чого  ОСОБА_5 наніс як мінімум дванадцять ударів ногами та руками по голові і тулубу ОСОБА_6 , внаслідок чого спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент їх заподіяння, від чого останній помер.
Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого суду, засуджений оскаржив його до апеляційного суду.
Донецький апеляційний суд ухвалою від 22 грудня 2020 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 без змін.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, і допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення місцевого і апеляційного судів та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи наведене, захисник указує на те, що рішення місцевого і апеляційного судів є незаконними, необґрунтованими і невмотивованими, а винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не доведено належними доказами, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно зі ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
За ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Попри те, що захисник посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, суть його касаційної скарги полягає в незгоді з наданою судами першої та апеляційної інстанції оцінкою доказів і, відповідно, встановленими судами фактичними обставинами. Зокрема, доводи касаційної скарги захисника фактично зводяться до переоцінки доказів, оцінених судами під час ухвалення рішення, що, виходячи з вимог ст. 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, зроблено на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд надав відповідну оцінку з наведенням належної аргументації в мотивувальній частині вироку.
Як видно з долученої до касаційної скарги копії рішення суду першої інстанції, судом враховано те, що ОСОБА_5 заперечував свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, але суд дійшов висновку, що його винуватість підтверджується сукупністю досліджених і оцінених судом доказів, зокрема показаннями: ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту від 03 липня 2019 року, який показав як вдарив потерпілого по голові камінням та наніс ще декілька ударів коліном правої ноги у тому числі й по голові, а також декілька ударів ступнею правої ноги в ту ж ділянку; потерпілого ОСОБА_7 , який зазначив, що виявлений ніж був у будинку ОСОБА_6 ; свідка ОСОБА_8 , яка пояснила, що в день події вона знаходилася в гостях у потерпілого, згодом прийшов ОСОБА_5 , якому ОСОБА_6 відчинив двері, однак що саме між ними відбувалося вона не бачила, оскільки сховалася у шафі, однак вона чула як ОСОБА_5 бив ОСОБА_6 , а потім ОСОБА_5 забрав її і вони пішли, проходячи біля ОСОБА_6 , який був у крові; свідка ОСОБА_9 ; свідка ОСОБА_10 ; та іншими письмовими доказами детально наведеними у вироку, які, за висновком суду першої інстанції, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно наданої оцінки доказам, які за своєю суттю є аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, перевірив усі посилання й доводи, викладені засудженим у згаданій апеляційній скарзі, й вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення. 
Зокрема, обґрунтовуючи свій висновок апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
Так, апеляційний суд, проаналізувавши доводи сторони захисту щодо того, що інші особи мали доступ до помешкання потерпілого і могли спричинити ОСОБА_6 тілесні ушкодження, від яких останній помер, визнав їх надуманими та такими, які не мають під собою підґрунтя, оскільки спростовуються всією сукупністю доказів у кримінальному провадженні, які належним чином досліджені та перевірені судом.
Також, з аналогічних підстав, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними доводи апеляційної скарги сторони захисту, що доказами не підтверджений час вчинення кримінального правопорушення, оскільки такі твердження спростовуються особистими показаннями обвинуваченого в суді, який не заперечував, що в день події (27 червня 2019 року о 16 год 00 хв), перебуваючи за місцем мешкання потерпілого, він особисто спричинив йому тілесні ушкодження, також результатами НСРД в умовах слідчого ізолятора щодо обвинуваченого, якими встановлено, що саме 27 червня 2019 року близько 16 год 00 хв обвинувачений наніс потерпілому тілесні ушкодження, а також протоколами слідчих експериментів за участю обвинуваченого та свідка ОСОБА_8 , які узгоджуються між собою та не мають протиріч.
Разом із цим суд апеляційний суд звернув увагу на те, що обвинуваченому на день події виповнилось повних 26 років, а потерпілому повних 62 роки, з фотозображень, які містяться в матеріалах кримінального провадження видно, що обвинувачений міцної статури, а потерпілий худорлявої статури, тобто є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений мав фізичну перевагу над потерпілим, а тому існування реальної загрози його життю з боку потерпілого є малоймовірним. Крім того, свідок ОСОБА_8 під час проведення досудового розслідування та у судовому засіданні не повідомляла, що з боку потерпілого існувала загроза життю обвинуваченого. До того ж, саме обвинувачений прийшов додому до потерпілого і перебував на подвір`ї, отже ніщо не перешкоджало йому піти з місця події, у разі існування загрози його життю та здоров`ю.
До того ж, посилання засудженого на ніж, який було вилучено у свідка ОСОБА_11 19 вересня 2019 року постановою слідчого від 19 вересня 2019 року апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки хоча цей ніж і визнаний речовим доказом, проте судом у судовому засіданні було встановлено, що цей ніж жодного відношення до кримінального провадження не має, оскільки факту його використання з боку потерпілого щодо обвинуваченого встановлено не було.
Отже, Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду та приходить до висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при постановленні рішень. 
Виходячи з наведеного, доводи касаційної скарги захисника про те, що докази, на які посилаються суди у своїх рішеннях, підтверджують наявність лише події кримінального правопорушення, проте не є достатніми для встановлення винуватості обвинуваченого у вчиненні саме ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, форми вини, мотиви та мету вчинення, є безпідставними. 
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено, а незгода сторони захисту з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, твердження наведені захисником у касаційній скарзі не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, і не містять вагомих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти переконання, що рішення судів були постановлені з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які можуть поставити під сумнів їх законність, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                    ОСОБА_3