ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Номер справи 653/4398/18         Головуючий в суді І інстанції Крапівіна О.П.
Номер провадження 22ц/819/294/21 Доповідач Орловська Н.В. 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                                          Орловської Н.В.,
суддів                                                                      Кутурланової О.В.,
                                                       Майданіка В.В.,
секретар                                                Литвиненко В.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на  рішення Генічеського районного суду. Херсонської області від 27 липня 2020 року у справі за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, правонаступником якого є Виконавчий комітет Генічеської міської ради Херсонської області, про визнання недійсним та скасування рішення, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речового права,

В С Т А Н О В И В :
       26.12.2018р. ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради про скасування та визнання незаконними рішення, свідоцтва про право власності на гараж та скасування державної реєстрації речового права на вказаний об`єкт нерухомості.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Щасливцевської сільської ради від 16.01.1998р. їй виділена земельна ділянка площею 0,15 га під будівництво гаража та літньої кухні в АДРЕСА_1 .
Дозвіл на будівництво надано рішенням цієї ж ради від 09.04.2003р. №43. На підставі вказаних рішень біля багатоквартирного двоповерхового житлового будинку нею зведений гараж та літня кухня загальною площею 112 кв.м. Після завершення будівництва на її звернення від 19.03.2008р. до Щасливцівської сільської ради про видачу свідоцтва про право власності, їй відмовлено згідно листа від 15.04.2008р. № 2.15-Г\150 через відсутність у забудовника правовстановлюючого документа на земельну ділянку та акту комісії про прийняття і введення об`єкта у експлуатацію.
Однак на зведений нею об`єкт нерухомості ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на гараж площею 224 кв.м від 12.10.2009р. на підставі рішення Щасливцівської сільської ради №59 від 15.04.2009р, про що позивачу стало відомо у квітні 2018р.
Вказане рішення виконкому Щасливцівської сільської ради та свідоцтво про право власності суперечать вимогам законодавства та підлягають скасуванню, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку, на якій розміщений гараж, ОСОБА_1 не видавався, а також відсутній акт введення забудови у експлуатацію.
Оскільки судовому захисту підлягає порушене право на збудовану нею нерухомість, просить визнати недійсним та скасувати рішення Щасливцівської сільської ради №59 від 15.04.2009р., яким оформлено ОСОБА_1 право власності на гараж літ. «А» площею 224,8 кв. в АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на гараж площею 224 кв.м від 12.10.2009р, видане ОСОБА_1 та скасувати його державну реєстрацію.
Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 27 липня 2020 року позовні вимоги задоволені.
Постановлено: скасувати та визнати незаконним рішення Щасливцівської сільської ради №59 від 15.04.2009р. в частині оформлення права власності на гараж із надбудовою в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
Визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право власності від 12.10.2009р. на гараж площею 224,8 кв.м в АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_1 . 
Стягнуто із ОСОБА_1 та виконавчого комітету Щасливцівської сільської ради на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1423,7 грн.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у 1998р. розпочали самовільне будівництво на земельній ділянці, належній Щасливцівській сільській раді, межі якої не були встановлені на місцевості у порядку, передбаченому законодавством. Дозвіл на будівництво кожному із них наданий у 2003 р. після фактичного його завершення.
Суд не встановлював  обставин щодо   участі кожного із  забудовників  у   самовільно зведеному  об`єкті та  дійшов висновку, що  оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування та видане ОСОБА_1  свідоцтво про право власності  позбавляють позивача  можливості  у відповідності до ч.3 ст. 376 ЦК України реалізувати  право вимоги у судовому порядку щодо визнання за нею право власності на самочинно зведений об`єкт, що визнав достатньою підставою для визнання незаконними і скасування свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення скасувати рішення Щасливцівської сільської ради №59 від 15.04.2009р.
Додатковим рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2020р. у задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на гараж із надбудовою в сю АДРЕСА_1 відмовлено із тих підстав, що сам факт визнання незаконним рішення та свідоцтва про право власності ОСОБА_1 на гараж є підставою для скасування реєстрації речового права у позасудовому порядку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність рішення суду від 27.07.2020р. у задоволеній частині позовних вимог та просить його скасувати і постановити нове про відмову у задоволені позову, оскільки судом не враховано, що позивач не довела факту надання їй земельної ділянки у встановленому порядку під будівництво, а також наявності у неї права власності на предмет забудови, розміщений на цій ділянці. Рішенням суду констатовано відсутність порушення права позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Обраний судом спосіб відновлення права не є ефективним у спірних правовідносинах у розумінні ст. 16 ЦК України.
15.04.2008р. позивач проінформована про відмову у видачі їй свідоцтва про право власності на зведений гараж, однак протягом десяти років не вчиняла дій, спрямованих на реєстрацію права власності, а тому вважає, що позивач пропустила строк позовної давності для свого звернення до суду.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 19 січня 2021р. до участі у справі залучений Виконавчий комітет Генічеської міської ради як правонаступник відповідача виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, встановлено наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що на підстави заяви ОСОБА_2 рішенням Щасливцівської сільської ради від 16 січня 1998р. під будівництво житлового будинку виділена земельна ділянка розміром 0,15га ( а.с.108,109).
Рішенням Щасливцевської селищної ради від 09.04.2003р. №43 ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво гаража, літньої кухні по АДРЕСА_1 . (т.1, а.с.110).
На письмове звернення позивачки від 19.03.2008р. до Щасливцевської селищної ради про видачу свідоцтва про право власності на новостворене нерухоме майно надана письмова відповідь від 15.04.2008р. про відмову у наданні такого свідоцтва через відсутність документа, що підтверджує право заявника на земельну ділянку, на якій здійснено будівництво, та акту комісії прийняття зведеного об`єкту і введення його у експлуатацію.( т.1, а.с.9)
Як вбачається із змісту позовної заяви та пояснень позивача в ході розгляду справи, необхідність судового захисту своїх прав ОСОБА_2 пов`язує із тим, що на зведений нею гараж із надбудовою розміром 12х12 кв.м по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Щасливцівської селищної ради № 59 від 15.04.2009р. видано свідоцтво про право власності на зазначений об`єкт.
Оскільки вказане рішення та свідоцтво видані без належного відведення земельної ділянки та з порушенням встановленого порядку, просила визнати їх недійсним та скасувати, а також скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на спірне майно.
Кожна особа у відповідності до ст. 15 ЦК України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Під захистом цивільних прав чи інтересу розуміється передбачений законом засіб, перелік яких встановлений ст. 16 ЦК України, за допомогою якого може бути досягнуто припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення, компенсація витрат, викликаних таким порушенням.
Обраний спосіб захисту права має найбільш ефективно припинити порушення права чи охоронюваного законом інтересу, а також гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Усталена практика ЕСПЛ щодо застосування принципу верховенства права у питанні тлумачення поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню чи припинення порушення, а також встановлення механізму відновлення порушеного права. 
У рішенні ЕСПЛ від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» зазначається, що обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.
Із врахуванням наведеного, а також неодноразово сформульованих правових висновів ВП ВС, викладених у постановах від 05.06.2018р. у справі № 338/17; 30.01.2019р. у справі № 569/17172/15-ц слід дійти висновку, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Право чи інтерес можуть бути захищені судом у максимально ефективний спосіб, такий, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення та спричиненим цими діями наслідкам.
Із наявних у матеріалах справи письмових доказів вбачається, що на підставі поданої ОСОБА_2 заяви від 25.10.1997р. прийнято рішення Щасливцівської сільської ради від 16.01.1998р. про виділення їй земельної ділянки розміром 0.15 га для будівництва житлового будинку. ( т.1, а.с.121).
Виходячи із змісту позовної заяви та пояснень позивача, наданих в ході розгляду справи, спір виник з приводу захисту прав ОСОБА_2 на зведений нею гараж із надбудовою, який розміщений на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що належить до земель Щасливцівської сільської ради, але не виділена забудовнику для цієї мети. 
Рішенням виконкому Щасливцівської сільської ради № 43 від 09.04.2003р. ОСОБА_2 наданий дозвіл на будівництво гаража, літньої кухні по АДРЕСА_1 , тоді як відповідного звернення за наданням такого дозволу матеріали справи не містять.(т.1, а.с.120, 127,128).
Крім того, сторони в судовому засіданні визнали той факт, що зведення спірного гаражу із надбудовою розпочато у 1998р., тоді як питання відведення на місцевості земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування такої забудови уповноваженим органом та з дотриманням встановленої законодавством процедури станом на час розгляду справи не вирішене.
Також в ході розгляду справи сторони не заперечували того факту, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить до земель Щасливцівської сільської ради Генічеського району Херсонської області.
На момент виникнення спірних правовідносин, що виникли з початком зведення спірного майна, діяли норми Земельного Кодексу України (в редакції Закону № 561-ХЦ від 18.12.1990р, введеного в дію 15.03.1991р.) із змінами, що діяли на час прийняття вказаного рішення, земельні ділянки, призначені для гаражного будівництва у розмірах, встановлених ч.3 ст.67 ЗК надаються у власність громадян відповідними радами, на території яких розташовані ці земельні ділянки, за правилами ст.17 цього Кодексу в редакції, чинній на час будівництва, на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір ( земельно-кадастрова документація, данні БТІ, тощо).
Статтею 19 цього Кодексу регламентовано порядок надання земельних ділянок у користування для всіх потреб, у тому числі і для індивідуального гаражного будівництва за проектом відведення цих земельних ділянок.
Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж в натурі (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюється державними та іншими землевпорядними організаціями.
Відповідно до приписів ст. 22 названого Кодексу, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки на місцевості і одержання документа, що посвідчує це право.
Відповідно частин другої та третьої ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає із моменту завершення будівництва. Якщо договором чи законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає із моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній ре5єстрації, право власності виникає з моменту реєстрації.
До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання, які були використані у процесі цього будівництва.
Відповідно до ч.2 ст.5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.
За змістом ст.26 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками чи користувачами земельних ділянку такому порядку :1)отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки забудовник зобов`язаний у встановленому порядку набути право власності або право користування на цю земельну ділянку.
Судом першої інстанції встановлено і визнано позивачем, що з часу прийняття рішення Щасливцівської сільської ради від 16.01.1998р. щодо надання земельної ділянки та рішення № 43 від 09.04.2003р. про надання дозволу на будівництво гаража, літньої кухні по АДРЕСА_1 , земельна ділянка для будівництва такого об`єкту не була відведена у порядку, встановленому главою 19 ЗК України, що почав діяти із 1.01.2002р. та із врахування п.1 та п.2 розділу десятого, яким встановлено, що рішення про надання земельної ділянки в користування, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення в дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.
Проект землевпорядної документації на земельну ділянку, надану для будівництва гаражу не розроблявся. 
Враховуючи наведене, а також те, що позивач перед початком будівництва у передбаченому законодавством порядку не набула права власності або право користування на земельну ділянку, призначену для зведення спірного об`єкту нерухомості, слід дійти висновку, що ОСОБА_2 не може набути права на самовільно зведений об`єкт в порядку ст.331 ЦК України.
Разом із тим, із наявних у справі письмових доказів вбачається, що рішенням 11 сесії Щасливцівської сільської ради 22 скликання від 16.01.1998р. ОСОБА_1 виділена земельна ділянка розміром 0,05 га під будівництво гаражу і кухні. Рішенням виконкому цієї ж ради від 21.05.2003р. дозволено ОСОБА_1 будівництво гаражу і літньої кухні на земельній ділянці в АДРЕСА_1 . (т.1, а.с.119, 125-126)
Право власності на гараж площею 224,8 кв.м по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 05.04.2009р. на підставі рішення виконкому Щасливцівської сільської ради від 15.04.2009р.№59 та видано свідоцтво про право власності від 12.10.2009р. (а.с.15-17). 
В матеріалах справи містяться податкові повідомлення – рішення ОСОБА_1 про оплату податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 та 2018 роки та квитанції про їх оплату зобов`язаною особою. ( а.с.194-196).
Крім того, позивач в ході розгляду справи судом першої інстанції стверджувала, що за зверненням ОСОБА_1 розпочата процедура відведення земельної ділянки під вже зведений спірний об`єкт нерухомості, у зв`язку із чим ухвалою суду від 03.06.2018р. позов забезпечено шляхом встановлення заборони виконкому та Щасливцівській сільській раді приймати рішення та вчиняти дії, спрямовані на набуття, зміну, відчуження права власності, речових та інших прав, які передбачені законом, на нерухоме майно: гараж «А» площею 224,8 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , а також на земельну ділянку під гаражем.(т.1, а.с.93-98).
Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_2 19.03.2008р. зверталась із заявою до Щасливцівської сільської ради про видачу свідоцтва про право власності на зведений нею самочинно об`єкт. У відповіді голови Щасливцівської сільської ради від 15.04.2008р. останню проінформовано про відмову у видачі такого документу, оскільки підстава для встановлення права власності на це майно передбачає наявність, у тому числі, документів про надання земельної ділянки та акту прийняття об`єкту в експлуатацію. (т.1, а.с.9-10).
Також матеріали справи не містять інформації про те, що позивач зверталась до власника земельної ділянки для надання про надання їй земельної ділянки під самочинну забудову.
Впродовж розгляду справи позивачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що земельна ділянка, належна Щасливцівській сільській раді, була надана власником уже під самочинно зведений ОСОБА_2 гараж із надбудовою.
Крім того, не надано доказів виконання будівельних робіт, належність будівельних матеріалів, які використані саме позивачем для будівництва об`єкту площею 12х12 метри на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . 
В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 такі обставини заперечував.
Враховуючи наведені фактичні обставини справи слід дійти висновку, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , що належить Щасливцівській сільській раді, у встановленому порядку жодній із сторін не була виділена під будівництво.
Суд першої інстанції вірно встановив зазначені фактичні обставини щодо самочинного будівництва спірного нерухомого майна, однак дійшов помилкового висновку про те, що права позивача, як забудовника, можуть бути відновлені шляхом визнання незаконними рішень Щасливцівської сільської ради №59 від 15.04.2009р. №59 в частині оформлення права власності на спірне майно за ОСОБА_1 та скасування, виданого на його ім`я свідоцтва про право власності від 12.10.2009р.
Суд не врахував? що задоволення зазначених вимог позивача не змінює статусу зведеного гаражу як самочинного, оскільки право власності на такий об`єкт у особи, якій не була відведена земельна ділянка для такої мети, може бути визнано судом лише в порядку та на умовах, встановлених ст. 376 ЦК України.
Так, частиною першою наведеної норми законодавства передбачено, що самочинне будівництво визначається через сукупність умов, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається зведеним самочинно. Та обставина, що об`єкт зведений на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку свідчить, що такий об`єкт побудований самочинно.
Аналіз норм частин третьої та четвертої ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була надана для цієї мети за умови надання цієї ділянки забудовнику власником або користувачем, якщо такий не є забудовником.
Відповідно частин п`ятої та шостої цієї норми, власник (користувач) земельної ділянки у судовому порядку може заявити вимогу про визнання за ним права власності на нерухоме майно, яке самочинно зведене на земельній ділянці, за умови, що це не порушує прав інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності буде визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розташовано.
При цьому також слід враховувати положення ч.1 цієї норми законодавства, а саме: наявність у особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості. (аналогічний висновок міститься у постанові ВСУ від 2.12.2015р. у справі № 1328 цс15).
Оскільки судом встановлено та визнано сторонами, що належна Щасливцівській сільській раді земельна ділянка у встановленому законодавством порядку не надавалась під забудову ОСОБА_2 , а тому право останньої на самочинно зведений об`єкт за рішенням суду підлягає захисту лише з підстав та у порядку, встановленому ст. 376 ЦК України, однак такої вимоги до власника земельної ділянки позивач у даній справі не заявляла.
Перевірка на предмет законності оскаржуваних позивачем рішень власника земельної ділянки, Щасливцівської сільської ради, щодо встановлення права власності за ОСОБА_3 на самочинно зведений об`єкт, не створює для позивача жодних наслідків, оскільки згідно ч.2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває право власності на нього, тоді як позовних вимог до власника земельної ділянки щодо можливого визнання своїх прав на самочинно зведену частину об`єкту у відповідності до частини третьої цієї норми законодавства, позивач не заявляла.
Враховуючи, що обраний позивачем спосіб судового захисту не призводить до встановлення механізму визнання права на самочинно зведений об`єкт за особою, яка здійснила самочинну забудову, висновки суду щодо наявності підстав для задоволення цієї частини позовних вимог суперечать наведеним нормам матеріального законодавства та фактичним обставинам справи.
Отже, рішення суду в оскаржуваній частині належить скасувати і постановити нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.
У відповідності до приписів ч.9 ст.158 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення, застосовані судом першої інстанції на підставі ухвали від 09.01.2019р та 03.06.2019р. (т.1, а.с.34-35 та а.с.96-98).
Враховуючи, що подана ОСОБА_1 апеляційна скарга підлягає задоволенню, апеляційний суд, у разі ухвалення нового рішення відповідно до п.13 ст. 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат. 
Так, при поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2135,60 грн, тоді як у відповідності до ст. ч.2 ст.4 Закону України « Про судовий збір» належало сплатити суму 2114,40 грн (150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви), які підлягають компенсації за рахунок ОСОБА_2 . 
Надлишково сплачений судовий збір у сумі 21,20 грн. підлягає поверненню особі, яка її сплатила лише за відповідною заявою, однак із такою заявою ОСОБА_1 до суду не звертався.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 27 липня 2020 року скасувати та постановив нове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, правонаступником якого є Виконавчий комітет Генічеської міської ради Херсонської області, про визнання недійсним та скасування рішення, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речового права - відмовити. 
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на сплату судового збору у сумі 2114,40 грн. 
Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалами Генічеського районного суду Херсонської області від 09 січня 2019 року та від 03 червня 2019 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено 09 квітня 2021 року. 

Головуючий                        ________________                        Н.В.Орловська
Судді:                                 ________________                        О.В.Кутурланова
                               ________________                        В.В.Майданік