ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

02 червня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/8/21	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
  головуючого судді Савицького Я.Ф.,
 суддів Головея В.М.,
                                               Разюк Г.П., 
секретар судового засідання - Бебик А.М.
за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
на рішення Господарського суду Одеської області 
від 15 березня 2021 року (повний текст складено 06.04.2021р.)
по справі № 916/8/21
за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
до відповідача: Житлово-будівельного кооперативу «Французький Бульвар-Білдінг»
про  стягнення 352  573,22 грн., -

суддя суду першої інстанції: Щавинська Ю.М.
дата та місце винесення рішення: 15.03.2021р., м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 02.06.2021р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021р. Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, НАК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "Французький Бульвар-Білдінг" (далі - відповідач, ЖБК "Французький Бульвар-Білдінг") боргу у загальній сумі 352  573,22 грн., у тому числі: основний борг у сумі 268  570,10 грн.; пеня у сумі 44  472,30 грн.; три проценти річних у сумі 18  714,23 грн.; інфляційні втрати у сумі 20  816,59 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасною та неповною оплатою відповідачем переданого йому газу на підставі укладеного між сторонами договору від 24.10.2018р. №7258/18-ТЕ-23 та, відповідно, невиконання свого зобов`язання щодо розрахування з позивачем за отриманий газ у визначений договором строк.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.03.2021р. по справі №916/8/21 (суддя Щавинська Ю.М.) позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково; стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу "Французький Бульвар-Білдінг" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основний борг у сумі 268 570,10грн., пеню у сумі 25 000 грн., 3% річних у сумі 18 714,23 грн., інфляційні втрати у сумі 20 816,59 грн., судовий збір у сумі 3 274,32 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
          Суд першої інстанції, врахувавши визнання відповідачем позову в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 268  570,10 грн. та доведеність Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" факту неналежного виконання Житлово-будівельним кооперативом "Французький Бульвар-Білдінг" взятого на себе зобов`язання за договором постачання природного газу від 24.10.2018р. №7258/18-ТЕ-23, дійшов висновку про правомірне нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат. 
Водночас, дослідивши матеріали справи місцевий господарський суд врахував, що ЖБК "Французький Бульвар-Білдінг" за своєю організаційно-правовою формою є обслуговуючим кооперативом, діяльність якого направлена на забезпечення потреб мешканців будинку, який перебуває в обслуговуванні, зокрема, утримання прибудинкової території, надання послуг опалення та інших послуг. Крім того Господарський суд Одеської області взяв до уваги, що в матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано до суду доказів понесення ним збитків, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршенням матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору постачання природного газу, а тому зменшив розмір пені до 25  000,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2021р. у справі №916/8/21 у частині відмови в задоволені позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 19,472,30 грн. та прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 19 472,30 грн., у стягненні яких було відмовлено.
Апелянт вважає, що рішення в цій частині прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що укладаючи з позивачем  договір від 24.10.2018р. №7258/18-ТЕ-23 про постачання природного газу, відповідач взяв на себе зобов`язання, у разі прострочення виконання умов договору нести відповідальність у вигляді пені у розмірі, визначеної вищезгаданим договором. Отже, як наслідок, за прострочення виконання умов договору настає відповідальність визначена умовами договору, зокрема сплата неустойки.
Позивач зазначає, що не є підставами звільнення від відповідальності порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника потрібних коштів. Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору від 24.10.2018р. №7258/18-ТЕ-23 не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема, споживачів. Не міститься і в умовах договору умови, що виконання умов договору ставиться у залежність від третіх осіб.
Апелянт вказує, що ЖБК "Французький Бульвар-Білдінг" не надав жодних доказів, які б підтверджували неспроможність відповідача виконати взяті на себе зобов`язання.
Окрім того, скаржник вважає, що зменшення пені майже на 50% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що в свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Скаржник вважає, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань
Більш детально доводи Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" викладені в апеляційній скарзі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.04.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2021р. по справі №916/8/21; розгляд справи призначено на 02.06.2021р. о 10:00 год.
01.06.2021р. від представника АТ «НАК «Нафтогаз України» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю останнього, що було враховано судовою колегією.
Також, 01.06.2021р. від ЖБК «Французький Бульвар-Білдінг» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника відповідача в іншому судовому засіданні.
Розглянувши вказане клопотання, судова колегія зазначає наступне.
Згідно з ч.11, 12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Апеляційний суд зазначає, що жодного доказу щодо участі представника відповідача в іншому судовому процесі заявником до господарського суду не надано.
Окрім цього, апеляційний суд констатує, що відповідач був своєчасно, 29.04.2021р. року, повідомлений про дату, час і місце розгляду справи - 02.06.2021р., що вбачається з наявної у матеріалах справи роздруківки про доставку ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.04.2021р. у справі №916/8/21, яка була надіслана на електрону адресу представника відповідача - Брославцю В.В., а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 
Відповідно, ЖБК «Французький Бульвар-Білдінг» мав достатньо часу забезпечити явку в судове засідання іншого представника (при цьому, не тільки працівника ЖБК), оскільки діюче законодавство не обмежує представництво інтересів в суді певним колом осіб.
Таким чином, судова колегія відзначає, що відповідачем у клопотанні про відкладення розгляду справи не наведено жодних об`єктивних причин, які унеможливлюють розгляд справи за відсутності його представника, а також не надано жодного доказу у підтвердження причини неможливості бути присутнім у судовому засіданні 02.06.2021р. 
З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливість явки представника відповідача не позбавляє суд права вирішити спір, оскільки ним не заявлено про необхідність надання додаткових доказів, клопотань або інших заяв, які він не мав можливості своєчасно подати суду, які могли б вплинути на встановлені судом першої інстанції обставини.
При цьому, відповідно до ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.04.2021р., присутність сторони в судовому засіданні 02.06.2021р. не визнавалась обов`язковою.
Таким чином, клопотання ЖБК «Французький Бульвар-Білдінг» про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки повідомлені причини неявки судом поважними не визнаються з огляду на те, що юридична особа не позбавлена права направити в суд іншого представника.
У судовому засіданні 02.06.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається із матеріалів справи та досліджено судом першої інстанції, 24.10.2018р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України"   (постачальник) та ЖБК "Французький Бульвар-Білдінг" (споживач) було укладено договір постачання природного газу №7258/18-ТЕ-23. (далі Договір) (а.с. 11-21).
В подальшому, між сторонами також було укладено ряд додаткових угод, а саме:додаткова угода №1/3 від 01.11.2018р., додаткова угода №2 від 29.10.2018р., додаткова угода №3 від 13.12.2018р., додаткова угода №4 від 29.03.2019р., додаткова угода №5 від 29.09.2019р. (а.с.22-35)
Відповідно до п.1.1. Договору (в редакції додаткової угоди №3) постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Відповідно до п.1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Згідно п.2.1. Договору (в редакції додаткових угод №№ 3, 4) постачальник передає споживачу з 01.10.2018р. по 30.04.2019р. (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 123,815 тис.куб.метрів, у тому числі по місяцях (тис.куб.м): у жовтні   2018 - 0,03, у листопаді 2018 року - 18,023; у грудні 2018 року - 30,105; у січні 2019 року - 30,04; у лютому 2019 року - 24,644; у березні 2019 року - 21.
В п. 3.8 Договору (в редакції додаткової угоди 3) встановлено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
В п. 3.10 Договору (в редакції додаткової угоди №3) визначено, що постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.
Згідно п. 3.11 Договору (в редакції додаткової угоди №3) споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.
У відповідності до п. 4.2 договору (в редакції додаткової угоди №3) ціна за 1000 куб.м газу становить 6235,51 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 7482,61 грн.
Пунктом 4.3. Договору (в редакції додаткової угоди №3) загальна вартість цього Договору дорівнює вартості фактичного використаного за цим Договором природного газу.
Згідно п. 5.1 Договору (в редакції додаткової угоди) оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 
Умовами п.5.2 Договору (в редакції додаткової угоди №3) сторони погодили, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Зміна споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше 10 календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок постачальника.
Згідно п.5.3 Договору (в редакції додаткової угоди №3) оплата за природний газ здійснюється таким чином: 
1)споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;
2) в будь-якому випадку споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору;
3)  з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання. Кошти, які надійшли від споживача на рахунок із спеціальним режимом використання, відкритий в установі уповноважених банків, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;
4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором; 
5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.
В п. 5.4 Договору (в редакції додаткової угоди № 3) сторони погодили, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; 3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованості за використаний природний газ, компенсація вартості послуг на відключення та відшкодування збитків.
Пунктом 7.1. Договору (в редакції додаткової угоди №3) за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором.
Згідно п.7.2 Договору (в редакції додаткової угоди №3) у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальника пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної обліковій ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. №256.
Відповідно до п.7.8. Договору ( в редакції додаткової угоди №3) збитки, завдані одній із сторін внаслідок невиконання (неналежного виконання) іншою стороною своїх зобов`язань, відшкодовуються винною у невиконанні (неналежному виконанні) стороною в порядку та розмірі, визначених цим Договором та чинним законодавством.
Умовами п.9.1. Договору ( в редакції додаткової угоди №3) у разі виникнення спорів (розбіжностей) сторони зобов`язуються розв`язувати їх шляхом проведення переговорів та консультацій. Будь-яка із сторін має право ініціювати їх проведення.
В п. 9.2. Договору (в редакції додаткової угоди №3) у разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) розв`язуються у судовому порядку.
Пунктом 9.3 Договору (в редакції додаткової угоди) сторони погодили, що строк, у межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.
Відповідно до п.11.1. Договору (в редакції додаткової угоди) договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 року (включно), а частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов вищезгаданого Договору у період з жовтня 2018р. по березень 2019р. позивач передав відповідачу у власність  природній газ загальним об`ємом 125,777 тис куб. м. на загальну суму 926 170,62 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання - передачі природного газу (а.с.42-47).
Проте, відповідач здійснив оплату за отриманий газ несвоєчасно та не повно, що не спростовується останнім та вбачається з довідки по операціях по ЖБК "Французький Бульвар-Білдінг", яка наявна у матеріалах справи (а.с. 49). 
Згідно даної довідки станом на момент подачі позовної заяви, за ЖБК "Французький Бульвар-Білдінг" рахується заборгованість за переданий природний газ у сумі 268 570,10 грн.
У зв`язку з несвоєчасною сплатою вартості поставленого газу позивач, з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідачем, нарахував останньому основний борг у сумі 268  570,10 грн.; пеню у сумі 44  472,30 грн.; три проценти річних у сумі 18  714,23 грн.; інфляційні втрати у сумі 20  816,59 грн.
При розгляді справи у суді першої інстанції, відповідач визнав повністю наявність заборгованості по основному боргу сумі 268  570,10 грн. Також, ЖБК "Французький Бульвар-Білдінг" при розгляді справи у суді першої інстанції просив зменшити розмір пені нарахований Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
Враховуючи вказане клопотання, при ухваленні оскаржуваного рішення, господарський суд дійшов висновку щодо можливості зменшення розміру нарахованої позивачем пені 25 000 грн., з чим не погодився позивач, оскарживши в цій частині рішення в апеляційному порядку.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Як вбачається з апеляційної скарги НАК "Нафтогаз України", зміст доводів та вимог апеляційної скарги зводиться до необґрунтованого висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення стягуваної суми пені на 25 000 грн. З огляду на таке, колегія суддів переглядає оскаржуване судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги.
Також, апеляційний суд звертає увагу, що іншу частину судового рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2021р. по справі №916/8/21 не оскаржує жодна зі сторін.
Статтею 629 Цивільного Кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Згідно з ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за ч.1 та ч.2 ст. 217 Господарського кодексу України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.
Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 
Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Приписами ст. 231 Господарського кодексу України, які узгоджуються також з ч.2 ст. 343 цього Кодексу, встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін у Договорі, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Матеріали справи свідчать, що в пункті 7.2. Договору сторони встановили можливість застосування пені у випадку невиконання та неналежного виконання споживачем зобов`язань по Договору відповідно у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань": платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Враховуючи встановлення місцевим господарським судом факту несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов`язань, що не оскаржено жодною зі сторін, апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок пені, сума якої становить 44  472,30 грн., вважає, що розрахунок є правильним, зробленим відповідно до умов Договору та на підставі погодженої сторонами процентної ставки, а вимоги в цій частині цілком обґрунтованими.
Проте, вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача розміру пені, суд першої інстанції, враховуючи дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, відсутності у відповідача основного боргу, приймаючи до уваги неподання позивачем доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, та зважаючи на правовий статус відповідача і причини виникнення боргу, суд встановив справедливим, доцільним, обґрунтованим та таким, що цілком відповідає принципу верховенства права, висновок щодо необхідності зменшення розміру пені до 25  000,00 грн. та застосував таке зменшення на підставі ст. 233 Господарського кодексу України і ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.
Положення ст. 233 Господарського кодексу України, ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. 
Разом з цим, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.
Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Крім того, апеляційним господарським судом враховується саме правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання;  при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може  бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в  Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013.
Таким чином, однією  із функцій неустойки є компенсаторна функція (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі № 303/2408/16-ц).
Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18).
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 року в справі № 920/1013/18 суд вказав, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто - сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018р. у справі №916/65/18, від 03.07.2019р. у справі №917/791/18, від 22.10.2019р. у справі №904/5830/18, від 13.01.2020р. у справі №902/855/18, від 27.01.2020р. у справі №916/469/19, від 04.02.2020р. у справі №918/116/19.
Судова колегія звертає увагу на те, що ЖБК "Французький Бульвар-Білдінг" є неприбутковою організацією, при цьому, джерелом надходження коштів на рахунок ЖБК, з яких фактично і проводиться сплата штрафних санкцій є здійснення внесків членами кооперативу, здебільшого фізичними особами, за надані їм послуги.
Разом з тим, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає,що доказів, які б свідчили б про погіршення фінансового стану позивача, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, матеріали справи не містять.
Водночас, судова колегія звертає увагу, що предметом апеляційного оскарження є незгода позивача із відмовою у задоволені пені у повному обсязі, що, в свою чергу, не є основним доходом НАК "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність.
Твердження же апелянта відносно того, що суд не врахував його інтереси при вирішенні спору не приймаються до уваги, оскільки Господарський суд Одеської області при розгляді заяви Житлово-будівельного кооперативу "Французький Бульвар-Білдінг" про зменшення пені, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, врахував, що НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, у зв`язку з чим, дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені лише до 25  000 грн.
Слід зазначити, що задоволення місцевим господарським судом позовної вимоги про стягнення пені частково, свідчить про те, що суд, з дотриманням принцип розумного балансу між інтересами сторін та врахуванням обставини справи, в однаковій мірі врахував матеріальний стан та інтереси як позивача, так і відповідача, що співвідноситься з аналогічною правовою позицією, яка знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019р. у справі №761/26293/16-ц.
Доводи апеляційної скарги про те, що важкий фінансовий стан відповідача не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, не може свідчити про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки не було єдиним мотивом для задоволення такого клопотання, а оцінено в сукупності з іншими обставинами.
Крім того, судовою колегією відхиляються посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі на те, що зменшення пені може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. Оскільки, позивачем, крім заявлених штрафних санкцій, застосовано до відповідача такий вид відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства, також позивачем не доведено, що збитки Компанії спричинені заборгованістю несвоєчасними розрахунками саме відповідача.
Підсумовуючи усе вищевикладене, апеляційна колегія вказує, що стягнення зазначеної позивачем у відповідному позові суми пені в повному обсязі не є співрозмірним із можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання, у зв`язку з чим, місцевим господарським судом застосовано власні повноваження щодо зменшення заявленої пені при повному дослідженні усіх необхідних на те умов.
З огляду на зазначене, доводи АТ "НАК "Нафтогаз України", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення у даному випадку відсутні.
Окремо, апеляційна колегія зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", заява №63566/00, рішення від 18.07.2006).
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2021р. по справі №916/8/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати скаржника по сплаті судового збору за її подання і розгляд не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 15.03.2021р. по справі №916/8/21 - без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений та підписаний 03.06.2021р.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.

Суддя                                                                                          Головей В.М.

         Суддя                                                                                          Разюк Г.П.