ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/10015/20	Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М. 	
Провадження № 22-ц/817/438/21 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 305010900   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Шевчук Г. М., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
та представників сторін 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 лютого 2021 року (ухвалене суддею Сташків Н.М., повний текст якого складено 26 лютого 2021 року) у цивільній справі № 607/10015/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Тернопільелектротранс" про стягнення моральної шкоди, трьох відсотків річних та інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И В:

       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства “Тернопільелектротранс” про стягнення моральної шкоди, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. 
       Стягнуто з Комунального підприємства “Тернопільелектротранс” в користь ОСОБА_1 2000 грн моральної шкоди, 1077,38 грн інфляційних втрат, 1828,63 грн трьох відсотків річних. 
       У задоволені решти позовних вимог відмовлено. 
       Стягнуто з Комунального підприємства “Тернопільелектротранс” в користь ОСОБА_1 840,80 грн сплаченого судового збору. 
       Призначено судове засідання для вирішення питання про стягнення понесених витрат на правничу допомогу адвоката на 18 лютого 2021 року на 10 годину. Встановлено строк для подання доказів щодо розміру цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.
       30 грудня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Александров В.В. подав заяву про подання доказів витрат на професійну правничу допомогу, до якої долучено акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 29 грудня 2020 року на підставі договору про представництво та надання правничої допомоги від 04 червня 2020 року на суму 5021, 90 грн.
       Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 лютого 2021 року вирішено стягнути з Комунального підприємства “Тернопільелектротранс” в користь ОСОБА_1 1601,99 грн понесених витрат на правничу допомогу.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норма процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції в частині відмови від стягнення на його користь 3419, 91 грн судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути на його користь вказані судові витрати.
       Вказує про те, що судом не враховано положення ч.9 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого суд зобов`язаний покласти судові витрати на відповідача, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.
       У відзиві на апеляційну скаргу КП "Тернопільелектротранс" доводи апеляційної скарги заперечило і вказало, що судом вірно застосовано пропорційність судових витрат відносно задоволених позовних вимог.
       Зазначило, що положення ч.9 ст. 141 ЦПК України до застосування не підлягають, оскільки нею передбачено покладення на сторону судових витрат повністю або частково у випадку зловживання нею процесуальними правами або виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.
       В судовому засідання представник позивача апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.
       Представник КП "Тернопільелектротранс" апеляційну скаргу заперечив опираючись на доводи вказані в поданому відзиві на апеляційну скаргу.
        Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
       Судом встановлено, що згідно договору про представництво та надання правничої допомоги від 04.06.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Александровим В.В., розмір гонорару за надану професійну правничу допомогу сторони визначають у фіксованій сумі, яка становить 5000 грн. для суду першої інстанції.
       Відповідно до акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 29 грудня 2020 року на підставі договору про представництво та надання правничої допомоги від 04 червня 2020 року вартість витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги становить 5000 грн., поштові витрати за надсилання відповіді на відзив – 21, 90 грн.
       Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №1/2020 від 17 червня 2020 року адвокатом Александровим В.В. отримано від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5000 грн. за договором про представництво та надання правничої допомоги від 04 червня 2020 року.
       Відповідно до фіскального чека від 17.07.2020р. за пересилання відповіді на відзив до Комунального підприємства “Тернопільелектротранс” сплачено ТД АТ “Укрпошта” 21, 90 грн. 
       Пред`являючи позов, позивач просив стягнути 10000 грн. моральної шкоди, 2935,02 грн. інфляційних втрат, 2443,19 грн. трьох відсотків річних.
       Рішенням від 28 грудня 2020 року з відповідача в користь позивача стягнуто 2000 гривень моральної шкоди, 1077 гривень 38 копійок інфляційних втрат, 1828 гривень 63 копійок трьох відсотків річних. Таким чином позов задоволено на 31,9 %.
       Задовольняючи частково вимоги позивача в частині розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що позов задоволено на 31,9 %, тому відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення підлягає 1601,99 грн. витрат, які складаються з витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги та поштових витрат за надсилання відповіді на відзив. 
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
       Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
       1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
       2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.
       Згідно з ч. ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Відповідно до п.35 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. 
       Частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України визначено, що в разі зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. 
       З аналізу зазначених норми вбачається, що обов`язковою умовою є зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.
       Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат позивач має довести, а суд має встановити, які саме дії відповідача є зловживанням процесуальними правами, чи які дії можна кваліфікувати як неправильні, чи були його дії умисними та чим це підтверджується. 
       Водночас поняття “неправильні дії сторони” слід тлумачити у взаємозв`язку з поняттям “зловживання процесуальними правами”. 
       Судом не встановлено зловживання процесуальними правами з боку відповідача.
        ОСОБА_1 під неправильними діями відповідача вказував на те, що вони полягають у ухилянні: від задоволення претензії позивача; відшкодування завданої шкоди; виконання судових рішень.
       При цьому позивач в апеляційній скарзі вказує на те, що суд першої інстанції погодився з його вимогами однак здійснив зменшення числових показників, а тому вимога про стягнення судових витрат підлягала до повного задоволення.
       Колегія суддів не погоджується з таким твердженням позивача, оскільки як слідує зі змісту рішення суду від 28.12.2020 року суд першої інстанції при зменшенні розміру вимог позивача виходив саме з невірності розрахунків позивача, що призвели до завищення стягуваних сум.
       В частині стягнення моральної шкоди, суд виходив з обґрунтованості розміру моральної шкоди в сумі 2000 грн, а не 10000, як просив позивач.
       При цьому ні рішенням суду від 28.12.2020 року, ні іншими процесуальними документами не встановлено які саме дії відповідача є зловживанням процесуальними правами, чи які дії можна кваліфікувати як неправильні.
       Доводи апеляційної скарги про те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.
       Як вбачається з рішення суду позивач отримав справедливу компенсацію пов`язану з тривалим не виконанням відповідачем його вимог, в тому числі і компенсацію моральної шкоди.
       Проведений судом розподіл судового збору не може бути підставою для стягнення судових витрат у повному обсязі.
       З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про необхідність застосування пропорційності розміру судових витрат розміру задоволених вимог та про відсутність правових підстав для застосування ч.9 ст. 141 ЦПК України. 
       Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення заяви про розподіл судових витрат та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 лютого 2021 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
       Повний текст постанови складено 30 квітня 2021 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Гірський Б.О.

                                                                               Шевчук Г.М.