Ухвала
 
02 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 646/4738/19
провадження № 61-17197св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,         
 
учасники справи:
позивач - виконуючи обов`язки керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 в інтересах держави в особі Харківської міської ради,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кот Тетяною Вікторівною, на постанову Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлаки І. В.,              Хорошевського О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2019 року в.о. керівника Харківської місцевої прокуратури № 5         (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів.
 
Позовна заява мотивована тим, що відповідач є власником об`єкта нерухомого майна - нежитлових будівель виробничого призначення                 літ. «П-1», загальною площею 47,4 кв. м, та літ. «Р-1», загальною площею    389,6 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 надав згоду ОСОБА_3 на отримання кадастрового номера та оформлення договору оренди земельної ділянки під експлуатацію та обслуговування нежитлових будівель виробничого призначення літ. «П-1» та літ «Р-1».
23 березня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Харківської міської ради        із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування вищевказаних нежитлових будівель.
Харківська міська рада надала ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (цільове призначення - землі промисловості) по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,5380 га, для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель виробничого призначення літ. «А-1», літ «П-1» та літ. «Р-1».
Однак рішення щодо затвердження проєкту землеустрою та надання                      у користування спірної земельної ділянки Харківською міською радою не приймались.
Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 167124930 від 20 травня 2019 року, відомості про право власності/користування на спірну земельну ділянку не обліковуються.
Отже, станом на травень 2019 року вищевказаний проект землеустрою ОСОБА_1 не розроблено та не затверджено, а спірна земельна ділянка використовується ним без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав.
Крім того, відповідно до листа Головного управління ДФС у Харківській області від 20 березня 2019 року № 8848/9/20-40-13-01-08 ОСОБА_1 не             є суб`єктом плати у формі земельного податку або орендної плати за земельну ділянку по АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 , не сплачуючи орендну плату за користування частиною земельної ділянки площею 2 514,22 кв. м від загальної площі 5 384,00 кв. м, за відсутності укладеного договору, збільшив вартість власного майна,               а Харківська міська рада втратила належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок Харківської міської ради.
З урахуванням зазначеного, прокурор просив стягнути з відповідача на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у сумі             487 901,76 грн.
 
Короткий зміст судових рішень 
 
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2019 року позов Харківської місцевої прокуратури № 5 в інтересах держави    в особі Харківської міської ради залишено без задоволення. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, установивши, що спірна земельна ділянка, за безпідставне користування якою прокурор просив стягнути з відповідача кошти у розмірі орендної плати, не була сформована як об`єкт права оренди, оскільки вона не мала ані визначених меж, ані кадастрового номера, інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру та, враховуючи те, що прокурор не надав витягу                     з нормативно-грошової оцінки, який відповідно до чинного законодавства               є належним та допустимим доказом щодо визначення розміру орендної плати, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задоволено, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2019 року скасовано.
Позов Харківської місцевої прокуратури № 5 в інтересах держави в особі Харківської міської ради задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 487 901,76 грн. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідач користувався земельною ділянкою без достатніх правових підстав, а також безпідставно зберігав кошти у розмірі орендної плати за її використання, дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статей 1212-1214 ЦК України, оскільки для кондикційних зобов`язань важливим             є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
 
При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про достатність наданого прокурором розрахунку безпідставно збережених коштів, у якому застосовано розмір нормативно-грошової оцінки, виходячи з вартості 1 кв. м землі у м. Харкові, оскільки цей розмір визначено Департаментом територіального контролю Харківської міської ради, який має право здійснювати розрахунки на підставі Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01 січня 2013 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 в особі адвоката Кот Т. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що розрахунок безпідставно збережених коштів має здійснюватися з урахуванням витягу з технічної документації про нормативно-грошову  оцінку землі, який, у свою чергу, входить до складу технічної документації на земельну ділянку.
Крім того, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги те, що спірна земельна ділянка не сформована, оскільки не містить кадастрового номера, відповідно, не може виступати самостійним об`єктом цивільних прав.
 
Підставами касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня        2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), у постановах Верховного Суду: від 11 вересня 2019 року у справі № 922/393/18,                          від 21 серпня 2019 року у справі № 641/1159/18 (провадження                                    № 61-47987св18 ), від 29 січня 2019 року у справі № 922/536/18.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У грудні 2020 року керівник Харківської місцевої прокуратури № 5 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. 

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
На підставі договорів купівлі-продажу від 17 листопада 2016 року № 2810       № 2814 ОСОБА_1 купив у ОСОБА_3 нежитлові будівлі літ. «Р-1», загальною площею 389,6 кв. м, та літ. «П-1», загальною площею 47,4 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1 .
 
Згідно із заявою ОСОБА_1 від 10 лютого 2017 року останній надав згоду ОСОБА_3 на отримання кадастрового номера та оформлення договору оренди земельної ділянки під експлуатацію та обслуговування нежитлових будівель виробничого призначення літ. «А-1», літ. «П-1» та літ. «Р-1».
 
23 березня 2017 року ОСОБА_3 звернулась із заявою на адресу Харківського міського голови про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для обслуговування нежитлових будівель літ. «А-1» (склад), літ. «П-1» (виробничого призначення) та літ. «Р-1» (виробничого призначення), які розташовані на земельній ділянці, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до пункту 15 додатку № 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20 вересня 2017 року № 739/17 «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розробку документації із землеустрою для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності площею, орієнтовно, 0,5380 га для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель: літ. «А-1» (виробнича будівля), літ. «П-1» (адміністративна будівля), літ «Р-1» (цех)                                         по АДРЕСА_1 .
 
Згідно з листом Головного управління ДФС у Харківській області                            від 20 березня 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не обліковуються платниками земельного податку та орендної плати за земельну ділянку            по АДРЕСА_1 та не сплачували до бюджету плату за землю.
26 березня 2019 року Харківська місцева прокуратура № 5 звернулась до директора Департаменту територіального контролю Харківської міської ради з проханням скласти акт обстеження спірної земельної ділянки, визначити межі, площу та конфігурацію та здійснити розрахунок суми безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю. 
Відповідно до акта обстеження земельної ділянки від 10 квітня 2019 року, складеного головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Федоровим В. В., земельна ділянка по АДРЕСА_1 , площею 0,5384 га, огороджена, вільний прохід/проїзд обмежений, здійснюється через ворота. Зазначена земельна ділянка використовується для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. «А-1» (виробнича будівля), літ. «П-1» (адміністративна будівля), літ «Р-1» (цех), комерційного використання. Право власності на нежитлові будівлі літ. «П-1» та літ. «Р-1» зареєстровано за відповідачем.
 
Зі звіту з геодезичної зйомки земельної ділянки, розробленого товариством з обмеженою відповідальністю «Геодезично-вишукувальний центр» на замовлення Харківської міської ради згідно з договором від 05 червня            2018 року № 221-18, вбачається, що площа земельної ділянки                                     по АДРЕСА_1 становить 0,5384 га. З метою створення планового матеріалу для розробки проекту землеустрою та координування меж земельної ділянки була виконана кадастрова зйомка масштабу 1:500           в системі координат 63 року за допомогою RTK приймача GNSS S66OP №S6626C123188554 (у реальному часі). В результаті кадастрової зйомки погоджені межі земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами.
 
06 червня 2019 року Харківська місцева прокуратура № 5 звернулась до директора Департаменту територіального контролю Харківської міської ради з проханням здійснити розрахунок суми безпідставно збережених коштів           у розмірі орендної плати за землю з 01 липня 2016 року щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
 
За результатами розгляду вказаного листа Департаментом територіального контролю Харківської міської ради на адресу Харківської місцевої прокуратури № 5 направлено розрахунки безпідставно збережених                  ОСОБА_3 та ОСОБА_1 коштів за використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 , з порушенням вимог земельного законодавства.
 
Відповідно до вказаних розрахунків земельна ділянка площею 2 514,22 кв. м від загальної площі розміром 5 384,00 кв. м не внесена до відомостей Державного земельного кадастру. Для розрахунку нормативної грошової оцінки використовувалась базова вартість 1 кв. м землі м. Харкова та коефіцієнти.
 
За розрахунками Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на підставі вищевказаних даних сума безпідставно збережених ОСОБА_1 коштів у розмірі орендної плати за період з 01 липня              2016 року по 31 грудня 2016 року склала 7 657,31грн; з 01 січня 2017 року по                31 грудня 2017 року - 162 336,16грн, з 01 січня 2018 року по 31 липня                2018 року - 94 696,07 грн; з 01 серпня 2018 року по 30 червня 2019 року - 223 212,22 грн. Загальна сума - 487 901,76 грн.
 
Позиція Верховного Суду
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що наявні підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Верховного Суду, з огляду на таке.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.
 
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають            у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
 
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. 
 
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України                         від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15.
 
За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим            є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
 
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.
 
У справі, яка переглядається, суди установили, що відповідач є власником нерухомого майна, яке розміщене на земельній ділянці комунальної форми власності.
 
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
 
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18). 
 
Згідно з частинами першою-четвертою, дев`ятою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється:                     у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
 
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
 
У справі, яка переглядається, суди установили, що спірна земельна ділянка   у період з 01 липня 2016  року по 30 червня 2019 року не була сформована як об`єкт права оренди, оскільки не мала ані визначених меж, ані кадастрового номера, інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру.
 
Про необхідність застосування статті 79-1 ЗК України та положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати неодноразово зазначалося Верховним Судом.
 
Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 645/1040/19 (провадження № 61-19442св20), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня        2021 року у справі № 646/4546/19 (провадження № 61-7171св20) міститься правовий висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.
 
Разом із тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2020 року у справі № 463/12532/18 (провадження № 61-21651св19) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 638/13423/18 (провадження                            № 13423св19) суд касаційної інстанції, установивши, що фактичний розмір земельної ділянки визначено актом обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки, складеним Департаментом територіального контролю Харківської міської ради, дійшов висновку про наявності правових підстав для стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку.
 
Зазначене свідчить про застосування судом касаційної інстанції у різних складах принципово різного підходу для вирішення справ, що випливають         з одних і тих правовідносин, у яких один і той же предмет спору, і які врегульовані одними і тими ж нормами права, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом, так як, застосовуючи положення статті 79-1 ЗК України до правовідносин, що виникають у зв`язку із безпідставним отримання чи збереженням земельної ділянки, помилковим буде врахування лише положень щодо сформованості земельної ділянки. 
 
Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у правовідносинах. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя,                а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.
 
Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини                                і основоположних свобод 1950 року.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
У частині другій статті 403 ЦПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права                         у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Відповідно до частини четвертої статті 404 ЦПК України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій-четвертій статті 403 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 403 цього Кодексу.
 
З урахуванням наведеного наявні підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Справу № 646/4738/19 за позовом Харківської місцевої прокуратури № 5             в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кот Тетяни Вікторівни на постанову Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року, передати на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий  	Д. Д. Луспеник    	
Судді:   	І. А. Воробйова     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць      Р. А. Лідовець