П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/3382/20	
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю  "АВТОБУС 365"  до Одеської митниці Держмитслужби та Одеської митниці ДФС про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю  "АВТОБУС 365" (далі ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці Держмитслужби та Одеської митниці ДФС, в якому позивач просив про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500060/2019/000234/2 від 11 листопада 2019 року за митною декларацією №UA500060/2019/036522 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500060/2019/00772.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду Одеська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позову повністю.
З огляду на неприбуття у судове засідання 21 квітня 2021 року сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення, колегія суддів у відповідності до ст.311 КАС України вирішила розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 23 квітня 2021 року було складено повне судове рішення. 
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 05 липня 2019 року між компанією AUTOBUS&PARTNER та ТОВ був укладений контракт №10/5711 купівлі-продажу пасажирського автобусу MAN А 21, 2009 року випуску, номер кузова (VIN) – НОМЕР_1 , за ціною, встановленою у п.2.2. Контракту,  в  сааме - 4500,00 (чотири тисячі п`ятсот) євро.
09 листопада 2019 року декларантом позивача була подана електронна митна декларація №UA500060/2019/036522 з метою митного оформлення імпортованого товару за  вищезазначеним контрактом (а.с.30-31).
Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару ТОВ було надано до Одеської митниці ДФС: контракт № 10/5711 від 05 липня 2019 року (а.с.14-17);  інвойс № 212019 від 06 липня 2019 року (а.с.90); сертифікат про походження товару форми EUR. 1 № А658512 від 21 жовтня 2019 року (а.с.20); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 21 жовтня 2019 року (а.с.21-22); платіжне доручення №30 від 25 липня 2019 року (а.с.18); платіжне доручення № 10 від 18 жовтня 2019 року (а.с.19); звіт № 11/2 від 29 жовтня 2019 року про визначення ринкової вартості КТЗ MANA 21LIONSCITY, 2009 року в.; договір поручення (про надання послуг митного брокеру) № 0404 від 23 травня 2019 року (а.с.11-13); митна експортна декларації країни відправлення № 19SK5264EX91645105 від 21 жовтня 2019 року (а.с.29).
На запит митного органу стосовно митного оформлення митної декларації №UА500060/2019/036522 позивачем було повідомлено відділ митного оформлення №6 митного поста «Одеса-центральний» про те, що у поданому інвойсі було допущено описку в його номері, але вірно зазначено номер контракту та інші реквізити, що свідчить про належність поданого інвойсу та платіжних доручень, а подані платіжні доручення відповідають умовам розрахунку зазначених в інвойсі, оскільки підтверджують 100% оплату. Код товару в експортній декларації вказується експортером, а з боку позивача було вказано в МД код товару 8702901900, який є вірним (а.с.27-28).
Як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів №UA500060/2019/000234/2 від 11 листопада 2019 року за митною декларацією №UA500060/2019/036522, фіскальним органом, при розгляді документів які були додатково надані декларантом, було встановлено, що декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2 - 4 ст.53 Митного кодексу України (а.с.32-33).
За результатом проведеної консультації між фіскальним органом та декларантом, було обрано метод визначення митної вартості - резервний. Оскільки, відповідно до п.2 ст.58 МКУ використані декларантом відомості не підтверджені документально, відповідно до п.3 ст.58 застосовують другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 МК України. У органу ДФС відсутня інформація щодо вартості операції з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому, відповідно до ст.ст. 59, 60 МКУ, неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних товарів. Відповідно до статтей 62,63 МКУ, методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митному органі ДФС відсутня інформація щодо обчислення вартості, наданої виробником товарів. Відповідно до п.1 ст.64 МКУ у разі якщо митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів, зазанчених у статтях 58-63, митна вартість оцінюваних товарів буде визначена, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі резервним методом. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ЄАІС ДФС та встановлено, що по товару №1 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим 20636 євро за од. (МД від 03 вересня 2019 року №UA403030/2019/015859), ніж заявлено декларантом 4500,00 Євро. 
Також, Одеською митницею ДФС прийнято картку відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500060/2019/00772.
Прийняття вказаних рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано до Одеської митниці ДФС відповідні документи, які підтверджують митну вартість товарів за митною  декларацією  №UA500060/2019/036522, у відповідності  до положень  ч.2  ст.53 Митного кодексу України  та які не містять розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують  числові значення складових  митної вартості товару. 
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів і зборів.
До митної справи, відповідно до вимог ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.
Відповідно до вимог ч.23, 24 ст.4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно з положеннями МК України, орган доходів і зборів здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до вимог ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 статті 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до вимог п.2 ч.2 зазначеної статті МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно до вимог ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно положень п.п.4, 5 ст.54 МК України, митний орган зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.254 МК України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Частинами 4, 5 ст.58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Частиною 10 ст.58 МК України наведені витрати (складові митної вартості), які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, до яких зокрема, віднесені витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Частиною першою статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів: в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); г) резервний.
Також, згідно до вимог ч.4 статті 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до частин 2, 3 статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною першою статті 337 МК України визначено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Так, згідно з графою 33 спірного рішення про коригування митної вартості товарів подані декларантом документи містять наступні «розбіжності»: 
- у пункті 4.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 05 липня 2019 року №10/5711 вказано, що поставка товару здійснюється до моменту поставки, на умовах 100% передоплати відповідно до виставленого рахунку (інвойсу) в строк до 01 серпня 2019 року. До митного оформлення надано банківський платіжний документ від 25 липня 2019 року № 30 на суму 2250,00 (складає 50% вартості товару), що є порушенням умов оплати зазначених в зовнішньоекономічному договорі (контракті) від 05 липня 2019 року № 10/5711. Також, до митного оформлення було надано банківський платіжний документ від 18 жовтня 2019 року №10 на суму 2250. Слід зазначити, що в вищезазначених банківських платіжних документах, взагалі, зазначено реквізити рахунку-фактури (інвойсу) відмінного від того, який наданий до митного оформлення;
- у поданій до митного оформлення копії декларації країни відправлення від 21 жовтня 2019 року №19БК5264ЕХ91645105 зазначено код товару відмінний від даних зазначених у поданій ЕМД.
З приводу «розбіжності» щодо коду товару в митній декларації колегія суддів вважає, що у відповідності до ч.3 ст.53 МК України надання митному органу копії митної декларації країни відправлення є обов`язковим для декларанта лише за умови якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять, а відповідачем не наведено жодних аргументів з приводу того, що документи, визначені ч.2 ст.53 МК України, тобто обов`язкові до подання декларантом, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, в результаті чого відповідач взагалі мав би право затребувати декларацію країни відправлення.
Крім того, митним органом не зазначено, яким чином в даних спірних правовідносинах відмінність коду товару у відповідних деклараціях вплинула на митну вартість спірного товару, тим більше з урахуванням того факту, що відповідачем не оскаржується визначений ТОВ код товару в поданій митній декларації №UA500060/2019/036975 з метою митного оформлення імпортованого товару.
Стосовно не дотримання порядку проведеної оплати за товар колегія суддів зазначає, що дійсно у пункті 4.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 05 липня 2019 року №10/5711 вказано, що поставка товару здійснюється до моменту поставки, на умовах 100% передоплати відповідно до виставленого рахунку (інвойсу) в строк до 01 серпня 2019 року.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що до митного  органу  позивачем  надавались платіжні доручення №30 від 25 липня 2019 року (а.с.18) та №10 від 18 жовтня 2019 року (а.с.19), з чого можна зробити висновок, що станом на час подання митної декларації в листопаді 2019 року позивачем в повному обсязі було проведено оплату за поставлений товар, що свідчить про відсутність недоліків, які б могли викликати сумніви в реальності заявленої позивачем митної вартості товару.
Також, з приводу посилання в оскарженому рішенні на невірне зазначення в вищезазначених банківських платіжних документах номеру інвойсу, колегія суддів зазначає, що про допущення описки декларант повідомив митний орган у повідомленні №350/1 від 11 листопада 2019 року і вказані обставини не впливають на митну вартість задекларованого товару. При цьому, зі змісту вказаних платіжних доручень вбачається номер та дата контракту за яким можливо ідентифікувати господарську операцію.
Крім того, слід зазначити, що відповідач при визначені митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу не зазначив у спірних рішеннях докладної інформації та джерел, які використовувалися контролюючим органом, при її визначені, а саме: ним не було зазначено митна вартість якого товару бралася за основу, торгова марка, фактурна вартість, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки. 
Колегія суддів вважає, що спірне рішення відповідача про коригування митної вартості товарів не містить детальної характеристики товару, який брався за основу для коригування митної вартості не визначено країни експорту товару та інші комерційні умови поставки, що суперечить вимогам обґрунтованості, об`єктивності та неупередженості рішення суб`єкта владних повноважень.
Наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.
Отже, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи містили розбіжності, є необґрунтованими, оскільки надані позивачем документи спростовують твердження контролюючого органу про наявність в них розбіжностей, зокрема наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена ТОВ митна вартість товару базувалася на документально підтверджених відомостях, що піддавались обчисленню, поданих документів було достатньо для прийняття рішення на їх підставі, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.
Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої ТОВ митної вартості товару судом апеляційної інстанцій не встановлено.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відомості, які містяться в ЄАІС, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень, та жодним чином не можуть слугувати визначальним фактором під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювалися цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР).
Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Верховним Судом сформовано правову позицію, що "формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню" (постанови від 21 лютого 2018 року по справі №820/17417/14, від 04 вересня 2018 року по справі №818/1186/17).
Верховний Суд в постанові від 08 жовтня 2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, відповідачем необґрунтовано здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням другорядного методу за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.
Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що досліджувані позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Стосовно розподілу судових витрат, зокрема на правову допомогу, колегія суддів зазначає, що представником ТОВ було заявлено клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції у розмірі 10000,00 грн..
Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1, 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
З матеріалів справи вбачається, що 01 лютого 2020 року між позивачем, в особі директора Акопяна В.Р. та адвокатським обєднанням «Мітракс юг» укладено договір про надання правової допомоги №23-1.
За умовами вказаного договору (пункти 2.1) Виконавець приймає зобов`язання надавати Замовнику в межах його Замовлення/Замовлень правову допомогу, вказану в п.2.1.1 договору, а Замовник зобов`язується здійснити плату за надану правову допомогу на умовах та в строки, що передбачені цим договором та додатками до нього.
Також, під час апеляційного провадження представником ТОВ було надано акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 22 жовтня 2020 року, який також свідчить про отримання позивачем послуг з правової допомоги в суді першої та апеляційної інстанції на суму 10000, 00 грн..
Водночас, положеннями ч.5 - 7 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
З урахуванням того факту, що представник ТОВ надавав правову допомогу позивачу і в суді першої інстанції, тобто, вже володіє в повному обсязі інформацією з приводу спірних правовідносин, що виключає як необхідність її повторного вивчення, так і підготовку документів по справі спочатку, колегія суддів приходить до висновку про належність до стягнення з митної служби витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000,00 грн.. 
Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, згідно практики ЄСПЛ (скарга Віктора Коньяку №4941/07 проти Румунії) позивач має право на відшкодування судових витрат тільки в тій мірі, в якій був встановлений фактичний характер, необхідності та обґрунтованості їх. 
Враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність фактичного отримання правничої допомоги, її необхідності, обґрунтованості (з урахуванням, зокрема, складності справи) та співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають відшкодуванню.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року – без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Одеської митниці Держмитслужби (Україна, 65078, Одеська області, місто Одеса, ВУЛИЦЯ ЛИП ІВАНА ТА ЮРІЯ , будинок 21 А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю  АВТОБУС 365 (Україна, 67512, Одеська області, Лиманський район, село Курісове, ВУЛИЦЯ СТАРОКИЇВСЬКА, будинок 3) витрати на правову допомогу у розмірі 5  000, (п`ять тисяч) 00 грн..
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Шевчук О.А.