Дата документу 28.04.2021 Справа № 337/3482/19

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 337/3482/19	Головуючий у 1-й інстанції Гнатик Г.Є. Повний текст рішення складено 17.12.2020 року.	
Пр. № 22-ц/807/905/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
за участі секретаря                                Путій         Д.В.
розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні квартирою, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-5), який в подальшому уточнила (а.с. 93-96) та в якому просила усунути перешкоди у користуванні позивачам квартирою   АДРЕСА_1 , наступним шляхом: визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - зазначеною квартирою та стягнути на її користь суму сплаченого судового збору.
В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що ОСОБА_4 та неповнолітній дочці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2, на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло.
Її брат - ОСОБА_6 був одружений на ОСОБА_2 та від цього шлюбу у брата є двоє дітей: донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У лютому 2008 року вона зареєструвала на належній їй частині житлової площі у квартирі, брата ОСОБА_6 , а пізніше, у травні 2011 року, брат зареєстрував у квартирі свою дочку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати неповнолітньої - ОСОБА_2 надала свою згоду на реєстрацію дитини у вказаній квартирі. При цьому, ОСОБА_2 з сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2015 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було розірвано та у рішенні зазначено, що діти після розірвання шлюбу будуть проживати з матір`ю.
Після розірвання шлюбу між ОСОБА_8 і ОСОБА_2 , їх дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1., хоч і залишилась зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_1 разом з батьком, але фактично у квартирі не проживала, оскільки проживала разом зі своєю матір`ю за іншою адресою.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1., проживає разом з матір`ю, але залишилася зареєстрованою у квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності їй та її неповнолітній дочці.
Речей, які належать неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1. у їх квартирі не має, проте добровільно виписати дитину ОСОБА_2 не бажає.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Гнатик Г.Є. (а.с. 34).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 36) відкрито загальне позовне провадження у цій справі та призначено останню до розгляду.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2020 року (а.с. 215-222) позов ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у цій справі задоволено.
Усунуто перешкоди ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , визнано ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачену суму судового збору у розмірі 768,40 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є  ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3  у своїй апеляційній скарзі (а.с. 220-230) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 233).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 21 січня 2021 року (а.с. 234), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 236), з урахуванням навантаженості судді - доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суду працює фактично 18 суддів). 
Учасники цієї справи своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом не скористались.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У судове засідання 28 квітня 2021 року повідомлені апеляційним належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 242-252), у тому числі сторони у цій справі через їх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника позивача ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - адвоката Надворної О.С., про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, та на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника позивача ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - адвоката Надворної О.С. (а.с.252).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - адвоката Надворної О.С., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1), скасувати судове рішення … частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині (п.2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення частково …та ухвалення нового рішення у відповідній частині …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов у цій справі при вищевикладених обставинах, правильно керувався ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України та правильно виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог у цій справі.
Проте, суд першої інстанції в оскаржуємому рішенні помилився при вирішенні питання про судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
Тому, із такими висновками суду першої інстанції у цій справі можна погодитись лише частково з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає лише частково.
Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_4 та її неповнолітній дочці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві спільної часткової власності - кожній по Ѕ частині, належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_2 від 25.06.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (копії а.с.20- 21).
Брат позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , з 07.07.2006 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2015 року (копія а.с. 23).
Від даного шлюбу ОСОБА_6 і ОСОБА_2 мають двох дітей: доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтва про народження, копії а.с. 18, 22).
21.02.2008 року позивач ОСОБА_9 подала до ЖЕД № 35 письмову заяву (копія а.с.25), у якій просила зареєструвати у квартирі АДРЕСА_1 , на її житлову площу, брата ОСОБА_6 .
24.05.2011 року ОСОБА_6 звернувся з письмовою заявою до начальника РРЦ (копія а.с.27), у якій просив зареєструвати у квартирі АДРЕСА_1 його дочку ОСОБА_1 (а.с.26), а мати дитини- ОСОБА_2 , заявою від 24.05.2011 року, надала свою згоду на реєстрацію дочки у вказаній квартирі.
Факт реєстрації у вищезазначеній квартирі неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1. сторонами у суді першої інстанції не оспорювався (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).
Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2015 року (копія а.с. 23) шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було розірвано та у вказаному рішенні зазначено, що спору щодо місця проживання неповнолітніх ОСОБА_1 і ОСОБА_7 з матір`ю, сторони не мають.
Проте, після розірвання шлюбу між ОСОБА_6 і ОСОБА_2 , їх дочка ОСОБА_1 залишилась зареєстрованою у квартирі   АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія а.с. 24).
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , але залишилася зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та її неповнолітній дочці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2, кожній по Ѕ частині.
ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позовні вимоги про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою, обґрунтовувала тим, що квартира належить їй та її неповнолітній дочці на праві спільної часткової власності, батько дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1. - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , неповнолітня ОСОБА_1 у квартирі не проживає, а проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , за адресою місця її реєстрації: АДРЕСА_2 .
Представник позивача-адвокат Надворна О.А. у суді першої інстанції зазначала, що неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1., не є членом сім`ї позивача та ніколи нею не була, її реєстрація у квартирі була здійснена лише тому, що у квартирі був зареєстрований її батько.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).
Ст. 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Ч. ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно зі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. 
Таким чином, права членів сім`ї власника будинку (квартири) на об`єкт власності є похідним від прав самого власника.
Як правильно було встановлено судом першої інстанції, позивачам ОСОБА_4 та її неповнолітній дочці ОСОБА_5 на правові спільної часткової власності (кожній по Ѕ частині), належить квартира АДРЕСА_1 .
На підставі заяви від 21.02.2008 року власника частини квартири ОСОБА_9 , у вказану квартиру було зареєстровано її брата ОСОБА_6 , а той, 24.05.2011 року подав заяву про реєстрацію у квартирі його дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 25, 26).
Отже, похідним щодо реєстрації у квартирі неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1., була реєстрація у квартирі АДРЕСА_1 її батька - ОСОБА_6 .
При цьому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1., ніколи не була членом сім`ї власника квартири - ОСОБА_4 та її неповнолітньої дочки ОСОБА_5 .
Крім того, місце проживання відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1., було нерозривно пов`язано з місцем реєстрації її батька ОСОБА_6 , оскільки відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.
Тобто, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, оскільки на законодавчому рівні чітко закріплено, що місцем її проживання, є місце проживання її батьків, або одного з них.
Отже, враховуючи, що неповнолітня відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1., правомірно була зареєстрована у вказаній квартирі, вона набула право її користуванням, але лише до ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто до дня смерті її батька - ОСОБА_6 , який своєю реєстрацією у квартирі, зберігав для дочки право користування вказаною квартирою.
Після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , таке право користування неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1., припинилося.
Як також правильно було встановлено судом першої інстанції, законний представник відповідача по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 23.10.1990 року по теперішній час та проживає у вказаній квартирі, що не оспорювалось сторонами у суді першої інстанції (а.с. 35, ст. 82 ч. 1 ЦПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що у квартирі   АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 ніколи зареєстрована не була, у квартирі проживала без реєстрації з неповнолітніми дітьми до липня 2018 року. З квартири виселилася, оскільки не змогла надати правових підстав проживання у квартирі, що підтвердила ОСОБА_2 у суді першої інстанції (ст. 82 ч. 1 ЦПК України). 
Також ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , свідки: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили, що із вказаної квартири ОСОБА_2 виселилася добровільно з дітьми та забрала з квартири усі свої речі та речі дітей.
Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
Крім того, у суді першої інстанції ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_13 пояснили, що ОСОБА_2 на праві власності належить частина квартири   АДРЕСА_3 , де і зареєстрована ОСОБА_2 з 23.10.1990 року по теперішній час та проживає.
Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
Враховуючи, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, то суд першої інстанції правильно вважав, що місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1., є місце проживання її матері - ОСОБА_2 - квартира    АДРЕСА_3 , а право користування квартирою    АДРЕСА_1 у неповнолітньої ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , припинилося ІНФОРМАЦІЯ_4 - в день смерті її батька ОСОБА_6 , тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1., втратила право користування квартирою   АДРЕСА_1 .
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у цій справі.
Доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є  ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3  дублюють доводи заперечень сторони відповідача проти позову позивачів у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію сторони відповідача у цій справі, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Суд першої інстанції в силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України мав розглядати та розглядав дану справу в межах позовних вимог ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Сторона позивача у цій справі не заявляла позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , про визнання останньої такою, що втратила право користування вищезазначеною квартирою з підстав, передбачених ст. 71 чи ст. 107 ЖК УРСР тощо, тому останні не могли бути і не бути предметом розгляду суду першої інстанції у цій справі та не є предметом апеляційного перегляду у цій справі в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України.
Право на захист особа здійснює на свій розсуд (ст. 20 ч.1 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права… фізичних осіб… у спосіб, визначений законом або договором.
Обраний стороною позивача у цій справі спосіб захисту порушеного права є ефективним та міг бути застосований судом першої інстанції у цій справі.
Оскільки, дійсно в силу вимог ст. 64 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК України право користування вищезазначеною квартирою   АДРЕСА_1 малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій остання фактично не мешкає, та яка ніколи не була та не є членом сім`ї позивачів, як співвласників цієї квартири (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), було та є похідним від права користування цією квартирою її батька - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та, відповідно, право якого на цю квартиру припинилося в день його смерті, як й припинилось в той самий день похідне право на цю квартиру відповідача у цій справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 .
Разом із тим, як раніше вже було встановлено апеляційним судом, суд першої інстанції в оскаржуємому рішенні помилився при вирішенні питання про судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а саме: стягнувши з законного представника відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1. - ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 сплачену нею суму документально підтверджену суму судового збору у розмірі 768,40 грн. за подачу вищезазначеного позову до суду першої інстанції у цій справі (а.с.1).
Хоча, остання ( ОСОБА_2 ) не є стороною (відповідачем) у цій справі, а є лише законним представником малолітнього відповідача у цій справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1. 
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.
За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 слід задовольнити частково, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2020 року у цій справі в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплаченої суми судового збору у розмірі 768,40 грн. слід скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким судові витрати ОСОБА_4 у вигляді судового збору 768,40 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, передбаченому постановою КМУ України; в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1,13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 лише частково при вищевикладених обставинах, відповідач у цій справі не має права на компенсацію за рахунок сторони позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Також, апеляційним судом встановлено, що апелянт у цій справі був звільнений від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги в силу вимог ст. 3 ч. 2 п. 14 Закону України «Про судовий збір» (судовий збір не справляється за подання … апеляційної … скарги про захист прав малолітніх… осіб).
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2020 року у цій справі в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплаченої суми судового збору у розмірі 768,40 грн. скасувати. 
Ухвалити у цій частині нове судове рішення.
Судові витрати ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у вигляді судового збору 768,40 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, передбаченому постановою КМУ України.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 05.05.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.