УХВАЛА

28 травня 2021 року 
м. Київ

справа №560/4060/19
адміністративне провадження №К/9901/18035/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду                        Кашпур О.В. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Хмельницької обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Офіс Генерального прокурора, про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
11 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовною заявою до прокуратури Хмельницької області, в якій просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури Хмельницької області від                         13 листопада 2019 року №1003к про звільнення ОСОБА_2 з посади прокурора відділу організації представництва в суді та при виконанні судових рішень управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Хмельницької області               та органів прокуратури з 15 листопада 2019 року на підставі пункту 9 частини 1 статті                    51 Закону України «Про прокуратуру»;
- поновити ОСОБА_2 в органах прокуратури на посаді прокурора відділу організації представництва в суді та при виконанні судових рішень управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Хмельницької області або рівнозначній посаді в органах прокуратури України на умовах безстрокового трудового договору;
- стягнути з прокуратури Хмельницької області (29000, провулок Військоматський, 3,                      м. Хмельницький, код ЄДРПОУ 02911102) на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18 листопада 2019 року до моменту фактичного поновлення на посаді;
- стягнути з прокуратури Хмельницької області (29000, провулок Військоматський, 3,                       м. Хмельницький, код ЄДРПОУ 02911102) на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
20 лютого 2020 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій вважала за необхідне уточнити позовну вимогу про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та викласти її в такій редакції: "Стягнути з   прокуратури Хмельницької області (29000, провулок Військоматний, 3, м. Хмельницький,   код ЄДРПОУ 02911102) на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу із урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів, починаючи з 18 листопада 2019 року до моменту фактичного поновлення на посаді."
12 грудня 2019 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до прокуратури Хмельницької області, в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури Хмельницької області від                       13 листопада 2019 року №1000к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 15 листопада 2019 року.
-   поновити ОСОБА_1 на публічній службі в органах прокуратури на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області або рівнозначній посаді в органах прокуратури України на умовах безстрокового трудового договору.
-   зобов`язати прокуратуру Хмельницької області зарахувати ОСОБА_1 весь час вимушеного прогулу в загальну вислугу (стаж) та стаж роботи на посадах прокурора.
- стягнути з прокуратури Хмельницької області (29000, м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3, код ЄДРПОУ 02911102) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 15 листопада 2019 року до моменту фактичного поновлення на публічній службі.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області у справах №560/4060/19 і №560/4093/19 об`єднано в одне провадження із присвоєнням об`єднаній справі  №560/4060/19.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року адміністративний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано накази прокуратури Хмельницької області №1000к та №1003к від 13 листопада 2019 року в частині вказаної у цих наказах такої підстави, як лист виконувача обов`язків Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України Дунаса Т.О. від 01 листопада 2019 року №11/1/1-2407 вих-19.
В решті позовних вимог відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції. Позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано накази прокуратури Хмельницької області від                13 листопада 2019 року №1000к та №1003к, якими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнено з відповідних посад: прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області та органів прокуратури; прокурора відділу представництва в суді та при виконанні судових рішень управління представництва інтересів держави в суді прокуратури області та органів прокуратури - на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 15 листопада 2019 року.
Поновлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на відповідних посадах: прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області; прокурора відділу представництва в суді та при виконанні судових рішень управління представництва інтересів держави в суді прокуратури області. 
Стягнуто з прокуратури Хмельницької області на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з  16 листопада 2019 року по 25 листопада 2020 року у розмірі 253152,78 грн та 241395,00 грн, відповідно, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
14 травня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду      із касаційною скаргою на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від                 13 квітня 2021 року. Скаржник уважає що постанова суду апеляційної інстанції в частині визначення тривалості періоду вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є помилковою, ухваленою із неправильним застосуванням норм матеріального права, без врахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а тому підлягає зміні у відповідних частинах. Вважає, що судом обрано неефективний спосіб захисту його прав, оскільки йому не забезпечено належне поновлення на роботі. 
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ                "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою          статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав). 
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. 
Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом установлено, що підставою касаційного оскарження скаржником зазначено пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
ОСОБА_1 не погоджується із висновками апеляційного суду щодо визначення періоду тривалості вимушеного прогулу та відповідно розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу і ефективності судового захисту, вважає, що судом не враховано висновки Верховного Суду, посилаючись на постанови Верховного Суду у справах             №826/10460/16, №826/25472/15, №813/1017/16, №501/2316/15-ц, №819/991/18 та постанови Великої Палати Верховного Суду у справах №755/10947/17, №826/808/16.
Верховний Суд відхиляє такі доводи скаржника, оскільки суд апеляційної інстанції, обчислюючи період його вимушеного прогулу, правильно виходив із того, що у випадках стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, судом має бути визначений період вимушеного прогулу, останнім днем якого завжди є день ухвалення рішення суду як акта правосуддя (у даному випадку 25 листопада 2020 року), з яким відбулося врегулювання публічно-правового спору, про який зазначено в адміністративному позові.
Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у справі №501/2316/15-ц, де Суд зазначає, що моментом поновлення прав є саме ухвалення рішення судом.
Суд також відхиляє посилання скаржника стосовно неефективного способу захисту його порушеного права судом апеляційної інстанції через незабезпечення належного поновлення на роботі, оскільки поняття ефективності способу судового захисту є оціночним і висновки суду касаційної інстанції у наведених скаржником справах висловлені з урахуванням обставин, установлених у кожному  конкретному випадку.
Зміст касаційної скарги свідчить про те, що її аргументи зводяться до тлумачення норм матеріального та процесуального права, що виключає можливість перегляду постанови суду апеляційної інстанції з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Отже, пославшись у касаційній скарзі на положення пункту 1 частини четвертої статті               328 КАС України, скаржник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України, а тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. 
Керуючись статтею     248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Хмельницької обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Офіс Генерального прокурора, про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                              О.В. Кашпур