УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 670/106/20
Провадження № 22-ц/4820/467/21
Категорія: 19

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 квітня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Садік Н.Д.
за участю представника позивача Адамчук Л.В., представника відповідача Загуровського О.К.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №670/106/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року (суддя Волкова О.М., повне судове рішення складено 31 грудня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро», треті особи Віньковецька районна державна адміністрація, Соколівська сільська рада Ярмолинецького району Хмельницької області про визнання недійсним договору оренди та скасування запису про державну реєстрацію речового права.
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначала, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 1,60 га і на пропозицію відповідача у 2015 році вона уклала договір оренди земельної ділянки строком на три роки та підписала останню сторінку договору. У зв`язку із тим, що примірника договору позивачці надано не було, у вересні 2018 року вона звернулася до відповідача з вимогою про припинення користування ним земельною ділянкою, проте їй було надано лише ксерокопію цього договору із заповненими рукописом графами, де в 2 розділі зазначено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,5855 га з кадастровим номером 682068500080040116, однак станом на дату підписання спірного договору кадастровий номер земельній ділянці присвоєний ще не був та зазначено термін договору до 2027 року. ОСОБА_1 посилається на те, що графи в договорі заповнювалися не в момент підписання 05.11.2015, а у пізніший строк – після 06.06.2017, що свідчить про недобросовісність відповідача, зловживання ним своїми правами, фальсифікацію останнім умов договору перед подачею його у 2017 році на державну реєстрацію. Крім того, позивачка вказувала, що ТОВ «Енселко Агро» ввело її в оману щодо терміну дії договору та самостійно, без погодження, зазначило термін його дії. Також, ОСОБА_1 вважає, що реєстрація права власності на земельну ділянку від 13.12.2017 була проведена з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно», адже державним реєстратором не було встановлено: відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства; відповідність повноважень особи, яка подає документи; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; не перевірено документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 після уточнення позовних вимог, просила суд визнати недійсним договір оренди землі від 05.11.2015, що зареєстрований 13.12.2017, номер запису про інше речове право 23941060, сторонами якого є ОСОБА_1 та ТОВ «Енселко Агро», об`єктом оренди у якій є земельна ділянка з кадастровим номером 682068500080040116 та скасувати рішення державного реєстратора Соколівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області Трачук О.І. про державну реєстрацію іншого речового права (право оренди земельної ділянки) №23941060 від 13.12.2017.
Ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 20 серпня 2020 року у цій цивільній справі замінено третю особу державного реєстратора Соколівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області Ткачук О.І. на Соколівську сільську раду Ярмолинецького району Хмельницької області.
Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянтка вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що договір оренди спірної земельної ділянки від 05.11.2015 укладений з правом пролонгації, оскільки земельна ділянка була зареєстрована відділом у Віньковецькому районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області 06.06.2017 з присвоєнням їй кадастрового номеру 682068500:08:004:0116. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що їй було надано ксерокопію з договору оренди, у тексті якого в пункті 3.1 вручну зроблено допис, що договір укладено строком до 31.12.2027, однак ця сторінка договору позивачкою не підписувалася. ОСОБА_1 зазначає, що відповідач, діючи недобросовісно, сфальсифікував умови договору перед подачею його на державну реєстрацію у 2017 році та в момент підписання ввів позивачку в оману щодо дійсних умов договору та щодо неможливості укладення договору оренди, оскільки земельна ділянка на час підписання договору не мала присвоєного кадастрового номеру. Апелянтка вважає, що такі дії відповідача порушують вимоги законодавства та призвели до порушення її права власності, що полягає у правомочностях на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. ОСОБА_1 зазначає, що державним реєстратором при здійсненні державної реєстрації речового права не було перевірено, чи спірній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що посилання суду першої інстанції на постанову Верховного суду України від 21.09.2016 у справі №6-1512/цс-16 не може братися до уваги, оскільки у цій справі та у справі, що розглядається різні фактичні обставини.
Зважаючи на викладене,  ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким її позов задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.
Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з підстав у ній наведених.
Представник відповідача ТОВ «Енселко-Агро» Загуровський О.К. проти апеляційної скарги заперечив, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Позивачка, представники Віньковецької РДА та Соколівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).
Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХМ №010881 від 01.11.1999, виданого Нетечинецькою сільською радою Віньковецького району Хмельницької області ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, що розташована на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, площею 1,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в тому числі 1,60 га - рілля, та 0,39 га - кормові угіддя (а.с.8-9).
Згідно Договору оренди землі від 05.11.2015 (далі - договір), укладеного між ОСОБА_1 , як орендодавцем та ТОВ «Енселко-Агро», як орендарем закріплено, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Нетечинецької сільської ради. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,5955 га, у тому числі рілля 1,5955 га з кадастровим номером 6820685000:08:004:0116 (п.1.1, 2.1, 2.2 договору).
Цей договір діє до 31.12.2027, починаючи із дня набрання чинності цим договором (з моменту державної реєстрації права оренди в порядку, передбаченому законодавством) (п.3.1 договору).
Відповідно до пунктів 4.1, 4.4 договору орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється за погодженням сторін в розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що в грошовому виразі складає 1946,34 грн. Орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на користь орендодавця щорічно, в строк до 30 грудня року, за поточний календарний рік оренди.
Пунктами 12.3, 12,4 передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадку знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (а.с.15-19).
13.12.2017 державним реєстратором Соколівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області Ткачук О.І. зареєстровано за ТОВ «Енселко Агро» право оренди на земельну ділянку кадастровий номер 6820685000:08:004:0116 строком дії до 31.12.2027 з правом пролонгації (а.с. 21-22).
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог і відсутності підстав, передбачених ст. 203, 215, 230 ЦК України для визнання недійсним спірного договору та відсутності підстав для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію іншого речового права (права оренди).
Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального і процесуального права.
Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За правилами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
В силу частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є ЗК України та Закон України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року №161-XIV з наступними змінами та доповненнями.
Згідно з частиною четвертою ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з частинами першою та п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Згідно статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є:
об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Iстотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У частині 3 статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач, діючи недобросовісно, сфальсифікував умови перед подачею його на державну реєстрацію, дописавши без відома позивачки кадастровий номер земельної ділянки, а в момент підписання договору 05.11.2015 увів ОСОБА_1 в оману щодо дійсних умов договору відносно строку його дії, хоча сторонами було обумовлено строк дії спірного договору - три роки.
Так, згідно ч 1 – 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
В силу положень ч 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто, при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 14.03.2019 року у справі № 755/3903/17.
Встановлено, що в матеріалах справи наявні два екземпляри договору оренди землі від 05.11.2015, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Енселко Агро», копія одного посвідчена державним реєстратором (а.с. 15-19), інший надано представником відповідача (а.с. 103-105), що визнається представниками учасників справи і відповідно до п. 3.1. розділу 3 спірного договору сторонами узгоджено, що цей договір діє до 31.12.2027.
Доказів, що б підтверджували доводи ОСОБА_1 , що сторони спірного договору оренди землі від 05.11.2015 погодили інший строк ніж той, що визначений у договорі, позивачкою надано не було.
Отже, суд першої інстанції оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи та їх представникам докази, прийшов до вірного висновку про недоведеність позивачем наявності обману ОСОБА_1 зі сторони відповідача при укладенні спірного договору в частині визначення строку дії цього договору.
Також, судова колегія вважає, що не може бути підставою для визнання недійсним договору оренди землі від 05.11.2015 відсутність кадастрового номеру земельної ділянки на час його укладення.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.
Встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки, площею 1,5955 га, яка розташована на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області і власником якої є ОСОБА_1 була проведена 06.06.2017 з присвоєнням кадастрового номеру 6820685000:08:004:0116 (а.с.20).
І 13.12.2017 державним реєстратором внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запис про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер 6820685000:08:004:0116 та запис про інше речове право, а саме право оренди ТОВ «Енселко Агро» стосовно цієї земельної ділянки площею 1,5955 га, власником якої є ОСОБА_1 , а орендарем – ТОВ «Енселко-Агро» зі строком дії до 31.12.2027 з правом пролонгації (а.с. 21-22).
Вирішуючи питання про визнання договору оренди землі недійсним, суд має врахувати вимоги статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, тому суд повинен встановити, чи дійсно порушено право орендодавця та з`ясувати, у чому саме полягає порушення законних прав орендодавця.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 15 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року (№6 - 1512 цс16), відповідно до якого правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і, залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Отже, якщо відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема в частині розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода позивачів з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання їх прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що з листопада 2015 року по час звернення із позовом до суду 17 лютого 2020 року сторони договору виконують умови оспорюваного договору, відповідач використовує вказану земельну ділянку, а позивач не заперечує, що отримувала орендну плату на підставі оспорюваного договору.
Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що правильним є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено обставини, які б свідчили про недійсність договору оренди землі від 05 листопада 2015 року та порушення її прав як орендодавця.
У зв`язку із відсутністю підстав для визнання оспорюваного договору оренди недійсним, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що не підлягають до задоволення і похідні вимоги про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації іншого речового права (права оренди земельної ділянки) №23941060 від 13.12.2017.
Судова колегія вважає, що наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин; містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 квітня 2021 року.

Судді                                                        А.П. Корніюк

                                                       І.В. П`єнта

                                                       О.І. Талалай