ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2021 р. 	Справа № 520/13070/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, по справі № 520/13070/2020
за позовом                  Головного управління ДПС у Харківській області  
до                   ОСОБА_1                          
про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ
Головне управління Державної податкової служби у Харківській області (далі по тектсу - ГУ ДПС у Харківській області, позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , відповідач), в якому просило суд стягнути до бюджету України з фізичної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 суму податкового боргу в загальному розмірі 25000,00 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про існування у відповідача на час звернення до суду непогашеного в добровільному порядку податкового боргу в розмірі 25000,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 по справі № 520/13070/2020 адміністративний позов Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення податкового боргу – задоволено.
Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до бюджету України суму податкового боргу в загальному розмірі 25000,00 (двадцять п`ять тисяч) грн.
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин та недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 по справі № 520/13070/2020 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована доводами про позбавлення судом першої інстанції відповідача права на подання відзиву на позовну заяву, з огляду на не направлення на її адресу копії позовної заяви. Щодо фактичних обставин вказала, що не отримувала ані податкової вимоги про сплату боргу ані податкового повідомлення-рішення про сплату податку у розмірі 25000 грн, а тому податковий борг, який просив стягнути позивач взагалі не виникав.
Також ОСОБА_1 повідомила, що в липні 2015 року їй надходила вимога про сплату податку 25000,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 07.04.2015 № 404-1704, яке вона оскаржила до суду, за результатами судового розгляду позов задоволено в повному обсязі, що підтверджено рішеннями першої, апеляційної та касаційної інстанцій. 
Вважає, що внаслідок того, що суд першої інстанції жодним чином не перевірив її доводів, викладених в поданій заяві, у тому числі не врахував обставин, встановлених судовими рішеннями, які набрали законної сили, наявні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Позивач в надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначив, що контролюючим органом було виконано всі вимоги ст. 161 КАС України, зокрема щодо направлення копії позовної заяви відповідачу. Звернув увагу, що податкове повідомлення-рішення, яким визначено суму податкового зобов`язання з транспортного податку, в адміністративному чи судовому порядку не оскаржено відповідачем, у зв`язку з чим у позивача наявний податковий борг у сумі 25000,00 грн, який підлягав стягненню з відповідача до держбюджету. На переконання позивача, доводи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не повинні враховуватись судом, оскільки виходять за межі доказування.
Твердження апелянта про неотримання нею ані податкового повідомлення-рішення, ані податкової вимоги, позивач вважає неприйнятними з огляду на те, що на ГУ ДПС у Харківській області чинним законодавством не покладено жодного обов`язку щодо забезпечення вручення поштових відправлень. Разом з цим зауважив, що матеріали справи містять корінці рекомендованого повідомлення-рішення та податкової вимоги, які направлялись за належною адресою та повернуті за закінченням терміну зберігання.
У додаткових поясненнях позивач з посиланням на приписи ст. 267 ПК України вказав, що контролюючий орган сформував та надіслав податкове повідомлення-рішення за адресою, зазначеною в реєстраційних документах на об`єкт оподаткування ( АДРЕСА_2 ), яка, в свою чергу, зазначена у витязі з Реєстру власників транспортних засобів, які повинні бути залучені до сплати транспортного податку за 2017 рік. Після отримання відомостей з реєстру територіальної громади міста Харкова та ДМС, контролюючим органом було направлено лист від 26.11.2019 № 2168/П/20-40-56-06-26 платнику податків, з метою інформування останнього про наявність у нього податкового боргу з транспортного податку та для узгодження податкового повідомлення-рішення від 31.05.2017 № 153/2030-1303-17, за адресою: Велика Данилівська, буд.13, м. Харків. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач має непогашений податковий борг з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн, який виник на підставі податкового повідомлення - рішення від 31.05.2017 року № 153/2030-1303-17.
Згідно з випискою з інтегрованої картки платника податків за платежем транспортний податку з фізичних осіб, у фізичної особи ОСОБА_1 наявна сума податкового боргу 25000,00 грн.
Також судом з`ясовано, що контролюючим органом до фізичної особи ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направлена податкова вимога форми "Ф" № 6138-17 від 17.07.2017 року на суму 25000,00 грн. Податкова вимога відповідачем не оскаржена.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до суду податковим органом вжито всі заходи на погашення суми заборгованості, проте остання відповідачем не сплачена, що підтверджується виписками з інтегрованої картки платника податків, при цьому доказів оскарження податкового повідомлення-рішення від 31.05.2017 року № 153/2030-1303-17, а тому податкова заборгованість у розмірі 25000,00 грн підлягає стягненню, як законна та обґрунтована.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених  ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства  врегульовані  Податковим кодексом України  (далі по тексту -  ПК України).
За визначенням пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України  податковий борг – сума узгодженого  грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого  платником  податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого зобов”язання. 
Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно з п.п. 54.3.3. п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п. 57.2 ст. 57 ПК України у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.
Як встановлено пунктом 57.3. статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. 
Колегією суддів встановлено, що підставою для звернення до  суду з даним позовом відповідач визначив наявність у ОСОБА_1 , непогашеного узгодженого податкового боргу з транспортного податку у розмірі 25000,00 грн, визначеного контролюючим органом на підставі податкового повідомлення-рішення від 31.05.2017 № 153/2030-1303-17.
На підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем разом із позовною заявою надано корінець вказаного податкового повідомлення-рішення (а.с. 19).
За змістом приписів п.58.1 ст. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).
Пунктом 58.2 ст.58 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. 
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
Згідно з п. 42.1 ст. 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. 
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. (п. 42.2 ст. 42 ПК України)
Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата. (п. 42.3 ст. 42 ПК України)
Відповідно до положень п.п. 5, 6 розділу ІІІ “Порядок надіслання (вручення) контролюючим органом податкових повідомлень-рішень платникам податків” Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 № 1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 р. за № 124/28254 (надалі – Порядок № 1204), в редакції, чинній на момент надсилання вказаного податкового повідомлення-рішення, якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням платника податків (посадових осіб платника податків), їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення. У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом при його надісланні, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків. У разі встановлення такої помилки працівник структурного підрозділу, до функцій якого належить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальна особа, визначена керівником контролюючого органу для виконання таких функцій, забезпечує виправлення допущених при надісланні податкового повідомлення-рішення помилок та надсилає його повторно не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відповідного повідомлення пошти (поштової служби).
Аналіз положень ст.ст. 42, 58 ПК України та п.п. 5, 6 Порядку № 1204 свідчить про те, що належним доказом вручення податкового повідомлення-рішення, навіть у разі фактичного невручення належним чином надісланого податкового повідомлення-рішення, є повідомлення про вручення поштового відправлення або конверт на яких поштовою службою робиться відповідна відмітка про причини невручення поштового відправлення. В цьому випадку саме з дати, вказаної поштовою службою на повідомленні про вручення пов`язується початок перебігу десятиденного строку узгодження податкових зобов`язань.
Отже, при вирішенні питання узгодженості податкового повідомлення-рішення є необхідним дослідження питання належного направлення податкового повідомлення-рішення від 31.05.2017 № 153/2030-1303-17 на адресу відповідача – платника податків.
Одночасно колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що з податкового повідомлення-рішення від 31.05.2017 № 153/2030-1303-17 колегією суддів встановлено, що його направлено за адресою: АДРЕСА_2 ., яке в подальшому повернулось за закінченням терміну зберігання, що підтверджується копією конверту із рекомендованим повідомленням, що містяться в матеріалах справи (а.с. 19). 
Разом з цим, відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ДМС України в Харківській області, що зазначені на відривному корінці до запиту ГУ ДПС у Х/о Кібець І.В. 27.07.2020 № 15560, ОСОБА_1 зареєстрована з 08.09.2015 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.14).
Доказів реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 на час формування та надіслання податкового повідомлення-рішення від 31.05.2017 № 153/2030-1303-17 позивачем не надано ані до суду першої ані до суду апеляційної інстанцій. 
Тобто, позивачем направлено податкове повідомлення-рішення, яким визначено суму грошового зобов`язання, на адресу, по якій ОСОБА_1 не проживає (не проживала). 
Також, не надано доказів направлення ОСОБА_1 вказаного податкового повідомлення-рішення за адресою реєстрації відповідача: АДРЕСА_3 .
Таким чином, грошове зобов`язання, визначене податковим повідомленням-рішенням від 31.05.2017 №153/2030-1303-17, не набуло статусу узгодженого грошового зобов`язання у розумінні приписів п. 57.3 ст. 53 ПК України, оскільки не вважається належним чином врученим платнику податку відповідно до п.42.2 ПК України.
Твердження позивача про надіслання податкового повідомлення-рішення за адресою, зазначеною в реєстраційних документах на об`єкт оподаткування ( АДРЕСА_2 ), на підставі приписів п.п. 267.6.1 п.267.6 ст. 267 ПК України в редакції від 16.01.2020 ("Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом податковою адресою (місцем реєстрації) платника податку, зазначеною в реєстраційних документах на об`єкт оподаткування"), є неприйнятними з огляду на час виникнення спірних відносинах.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що на час направлення податкового повідомлення-рішення редакція норми п.п. 267.6.1 п.267.6 ст. 267 ПК України передбачала, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.
Таким чином, на момент направлення податкового повідомлення-рішення від 31.05.2017 № 153/2030-1303-17 відповідач повинен був керуватись чинною на той час нормою, та з метою узгодження податкового зобов`язання, визначеного вказаним податковим повідомленням-рішенням, направити його за місцем реєстрації позивача, а не за адресою, зазначеною в реєстраційних документах на об`єкт оподаткування.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Колегія суддів наголошує, що обов`язковою умовою для стягнення в судовому порядку податкового боргу з платника податків є набуття грошовим зобов`язанням статусу узгодженого.
Оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів фактичного вручення відповідачеві податкового повідомлення-рішення 31.05.2017 № 153/2030-1303-17, колегія суддів дійшла висновку про те, що грошове зобов`язання, визначене вказаним податковим повідомленням-рішенням, не можна вважати узгодженим в силу приписів ПК України та Порядку № 1204, які для ГУ ДПС у Харківській області є обов`язковими для виконання, а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення податкового боргу відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах “Лелас проти Хорватії” (Lelas v. Croatia), “Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки” (PincovdandPine v. The Czech Republic), “Ґаші проти Хорватії” (Gashiv. Croatia), “Трго проти Хорватії” (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу “належного урядування”, згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Оскільки держава в особі ГУ ДПС у Харківській області не виконала свій обов`язок належним чином надіслати на адресу відповідача податкове повідомлення-рішення, то негативні наслідки таких дій мають покладатися саме на державу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що неналежне виконання Головним управлінням ДПС у Харківській області своїх, в тому числі процесуальних, обов`язків та недотримання вимог ПК України та інших нормативно правових актів не може бути підставою для задоволення позову.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі “Трофимчук проти України” ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
          Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з п.1 ч.1 ст.317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Оскільки суд першої інстанції під час вирішення спірних правовідносин дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 по справі № 520/13070/2020 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні позову, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань позову Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України  на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі –3153,00 грн.
Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 по справі № 520/13070/2020 - скасувати.
Прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу – відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП: 43983495) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні 00 грн. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова