ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8014/19  Номер провадження 22-ц/814/793/21	Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.

імена (найменування) сторін:
позивач: Кременчуцька міська рада Полтавської області
відповідач:  ОСОБА_1 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, постановлене 11 грудня 2020 року у складі судді Кривич Ж.О.
по справі за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2019 року Кременчуцька міська рада Полтавської області звернулась до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись із позовними вимогами, просила стягнути з ОСОБА_1 120 776 грн. 75 коп. безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати.
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 27 березня 2019 року ОСОБА_1 набула право власності на торгово-адміністративне та складське приміщення, загальною площею 245,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач право користування земельними ділянками № 5310436100:08:001:0084, загальною площею 568 кв.м, та № 5310436100:08:001:0085, загальною площею 1447 кв.м., розташованими за вищевказаною адресою, не оформила, що призвело до того, що в період з 27 березня 2019 року по 02 червня 2020 року включно вона користувалася земельними ділянками без правовстановлюючих документів, орендну плату на користь територіальної громади не сплачувала. 
Позивач зазначав, що Кременчуцька міська рада Полтавської області не отримала дохід від орендної плати за землю в сумі 120 776 грн. 75 коп, які відповідач у добровільному порядку не сплачує.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог Кременчуцької міської ради Полтавської області відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила Кременчуцька міська рада Полтавської області, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, на підставі договору дарування, номер 923, посвідченого 27 березня 2019 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., ОСОБА_1 набула право власності на торгово-адміністративне та складське приміщення, загальною площею 245,5 кв.м, яке складається з торгово-адміністративного приміщення літ. «А», складу літ. «Г», вбиральні літ. «О» та огорожі № 2, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . 
Сторонами визнано, що договір оренди землі за період з 27 березня 2019 року по 02 червня 2020 року між ними не укладався.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовні вимоги Кременчуцької міської ради Полтавської області є необґрунтованими.
Предметом позову у даній справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.
Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Згідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до ст. 3 ЗУ Про оренду землі об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.
Згідно з частинами 1-4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
Про необхідність застосування статті 79-1 ЗК України та положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема у постановах від 29 січня 2019 року у справі № 922/536/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 922/393/18. Вони містять правовий висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягає обставина, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові. У випадку відсутності сформованості спірної земельної ділянки, як об`єкту цивільних прав вказане свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.
Позивач стверджує, що ОСОБА_2 користується земельними ділянками площею 1447 кв.м., кадастровий номер 5310436100:08:001:0085 та площею 568 кв.м., кадастровий номер 5310436100:08:001:0084, що заперечується відповідачем.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Всупереч вказаним вимогам позивачем не надано доказів того, що відповідач користувався саме вищезазначеними земельними ділянками із визначеною позивачем площею.
З повідомлення Державного кадастрового реєстратора, вбачається, що інформація про земельні ділянки з кадастровими номерами 5310436100:08:001:0084 та 5310436100:08:001:0085 відсутня в Державному земельному кадастрі. Відомостей про те, що Кременчуцька міська рада Полтавської області, зверталась до відповідного органу з метою проведення державної реєстрації земельних ділянок матеріали справи не містять. 
Суд першої інстанції встановивши, що земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 568 кв.м. та 1447 кв.м. у спірний період не були сформовані як об`єкт цивільного права, оскільки не мали визначених меж, кадастрових номерів, інформація про них не занесена до Державного земельного кадастру, прийшов до вірного висновку про недоведеність позовних вимог.
Більше того, відсутність даних про те, що відповідач користувалась земельними ділянками саме такої площі, як було зазначено позивачем, істотно впливає на обґрунтованість заявленої грошової вимоги. Фактично, розмір орендної плати за користування земельними ділянками було визначено на підставі припущення про їх площу.
Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської областізалишити без задоволення. 
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                                О.Ю. Кузнєцова 
Судді                                                                        Г.Л. Карпушин
                                                                       Л.М. Хіль