Справа № 127/20487/20
Провадження № 22-ц/801/1239/2021
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року	Справа № 127/20487/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2020 року, ухвалене суддею Гуменюком К.П., повне рішення суду складено 02 грудня 2020 року, в цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,
встановив:
У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позвоом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь 9 660 грн в якості відшкодування 1/2 частини додаткових витрат, понесених на лікування та розвиток дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.07.2004 між сторонами був укладений шлюб, який розірвано за рішенням суду від 28.03.2008.
За час перебування у шлюбі у сторін народилась дитина – донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У провадженні Замостянського відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частки заробітку платника аліментів, до досягнення дитиною повноліття.
Разом з цим, неповнолітня донька сторін у період з 01.09.2012 по 30.05.2020 навчалась у Вінницькій дитячій музичній школі № 2 у відділі струнно-смичкових інструментів. За період навчання було сплачено 8 820 грн. Дані заняття були необхідні для розвитку дитини, а тому вказані витрати є додатковими, так як спрямовані на розвиток здібностей дитини.
Крім того, згідно Акту № 37 здачі-приймання робіт (надання стоматологічних послуг) від 06.07.2020, ФОП ОСОБА_4 як стоматологом та виконавцем було надано ОСОБА_3 , на замовлення ОСОБА_2 , стоматологічні послуги на загальну вартість 10 500 грн. 
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2020 року задоволено позов у даній справі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені додаткові витрати на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 9 660 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2021 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у даній справі залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2020 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
В скарзі зазначає, що безпідставним є висновок суду щодо того, що витрати на оплату послуг приватного лікаря-стоматолога є додатковими витратами на дитину; судом не з`ясовано і не наведено обставин, які б вимагали понесення позивачам витрат на оплату послуг стоматолога та з якою хворобою вони пов`язані; судом не враховано, що відповідно до Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населяння» дітям до 16 років медична допомога надається за рахунок коштів Державного бюджету України; в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження оплати наданих медичних послуг.
У поданому на апеляційну скаргу відзиву ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 31.07.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 28.03.2008 (а.с.16).
У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка – ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06.07.2005 (а.с.17).
З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 на підставі рішення суду стягуються аліменти. 
Відповідно до Свідоцтва про позашкільну мистецьку освіту № 25 від 03.06.2020, ОСОБА_3 навчалась у Вінницькій дитячій музичній школі №2 у відділі струнно-смичкових інструментів у період з 01.09.2012 по 30.05.2020 (а.с.20). 
Відповідно до довідки № 58 від 10.06.2020, виданої Закладом «Вінницька дитяча музична школа № 2» департаменту культури Вінницької міської ради, ОСОБА_3 навчалась у вищевказаному закладі з 01.09.2012 по 30.05.2020 на відділі струнно-смичкових інструментів. За період навчання з 01.09.2012 по 30.05.2020 було сплачено 8 820 грн. (а.с.23).
Також, згідно Акту №37 здачі-приймання робіт (надання стоматологічних послуг) від 06.07.2020, ФОП ОСОБА_4 як стоматологом та виконавцем було надано пацієнту ОСОБА_3 , на замовлення ОСОБА_2 , згідно договору на ортодонтичне лікування дочки, стоматологічні послуги на загальну вартість 10 500 грн. Лікування було сплачено ОСОБА_2 в повному обсязі (а.с.26-27).
Оскільки ОСОБА_2 несла витрати на навчання та лікування дитини, просила половину таких витрат стягнути з відповідача, який зобов`язаний брати участь в додаткових витратах на утримання дитини.
Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, що передбачено статтею 185 СК України.
Відповідно до вказаної норми той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи страждає на тяжку хворобу.
Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 26.08.2020 у справі №336/1488/19.
Суд першої інстанції, з урахуванням вказаних вище норм матеріального права, беручи до уваги надані позивачем докази, дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача половини понесених нею додаткових витрат на дитину.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертає увагу на те, що відповідно до положень Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населяння» дітям до 16 років медична допомога надається за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому медична допомога його дочці у межах програми медичних гарантій мала надаватися безкоштовно, однак, така позиція апелянта не береться судом до уваги.
Так, в Україні діють державні, комунальні та приватні заклади охорони здоров`я. Особа на власний розсуд вибирає заклад охорони здоров`я, в якому вона бажає отримати медичну послугу.
Відповідно до статті 49 Конституції України, у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно. Вимоги вказаної статті на приватні заклади, в якому, зокрема, неповнолітній ОСОБА_3 надавалася медична допомога, не розповсюджується.
Крім того, у п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону визначено, що програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) - програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами.
ОСОБА_1 не обгрунтовано, що ортодонтичне лікування, надане його дочці входить до переліку та обсягу медичних послуг, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України.
У матеріалах справи наявний акт №37 здачі-приймання робіт (надання стоматологічних послуг), відповідно до якого між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір на ортодонтичне лікування дочки ОСОБА_3 , 2005 року народження. Діагноз пацієнта: 2-й клас за Енгелем, звуження верхньої щелепи, адентія 35 зуба.
За період з 16.10.2018 по 06.07.2020 лікарем-стоматологом було надано ряд послуг на загальну суму 10 500 грн.
Зазначений акт не спростований відповідачем, містить відомості про найменування послуги, її вартість та засвідчує факт повної оплати послуг.
Твердження апелянта щодо того, що витрати на лікування дитини у стоматолога не відносяться до додаткових витрат, є безпідставними, оскільки витрати на ортодонтичне лікування у стоматолога зумовлене наявністю відповідної хвороби, яка потребувала лікування і в розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України витрати на таке лікування є додатковими витратами.
Не приймаються до уваги також доводи апелянта з приводу не підтвердження позивачем доказів оплати за надані послуги, оскільки наявний в матеріалах справи акт здачі-приймання робіт (надання стоматологічних послуг) розкриває зміст та обсяг наданих послуг, а також підтверджує повну оплату ОСОБА_2 за лікування, а тому ставити вказаний документ під сумнів у суду підстав немає.
Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», на який посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не містить вичерпного переліку документів, які можуть слугувати доказом оплати послуг, а лише визначає вимоги щодо оформлення таких документів.
Перебування відповідача у шлюбі і наявність в нього іншої дитини на його утриманні, а також те, що він не працює, не може бути підставою для звільнення його, як батька, від участі у додаткових витрат на дитину, що є його обов`язком.
Хоча ОСОБА_1 і просить скасувати все рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, фактично зі змісту апеляційної скарги слідує, що апелянт не оскаржував рішення суду першої інстанції в частині стягнення додаткових витрат за навчання у музичній школі, а тому рішення суду в цій частині апеляційним судом відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядалося.
Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко