Номер провадження: 22-ц/813/2364/21 
Номер справи місцевого суду: 520/7505/19
Головуючий у першій інстанції Алексєєва О. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/7505/19
Номер провадження: 22-ц/813/2364/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

учасники справи: 
- позивач –  ОСОБА_1 ,
- відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені у зв`язку з простроченням сплати аліментів та збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою адвоката Дігуляра Василя Васильовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Ширяївського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Алексєєва О. В. 14 вересня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з вищевказаним позовом, в якому просить: 1) стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 14.02.2017 року по 28.02.2019 року, з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України, у розмірі - 27 032,42 грн.; 2) збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.05.2017 року та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі - 1/3 частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини; 3) відкликати без подальшого виконання виконавчий лист по справі № 520/1763/17, яким встановлено стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 аліментів в розмірі - ј частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому 07.09.2016 року було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.05.2017 року з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було стягнуто аліменти в розмірі - ј частини від усіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.02.2017 року до досягнення дитиною повноліття.
Згідно отриманого розрахунку заборгованості від 28.02.2019 р., наданого державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області, заборгованість за аліментами ОСОБА_2 становить – 27 032,42 грн.. Заборгованість утворилася внаслідок несвоєчасної та неповної сплати відповідачем аліментів. Позивачкою наведено розрахунок неустойки (пені) у зв`язку з несплатою аліментів за період з 14.02.2017 р. по 28.02.2019 р. (за формулою: неустойка = сума боргу * 1% * кількість днів прострочення), згідно якого загальна сума неустойки (з урахуванням сплат у липні, серпні та вересні 2017 року) дорівнює – 145 628,64 грн.. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 196 СКУ, позивачка просить стягнути неустойку в розмірі - 27 032,42 грн.. Також посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 р. №572/1762/15-ц.
Позивачка також вважає, що сума аліментів, яка стягується з  відповідача на теперішній час є недостатньою, оскільки зросли ціни на продукти харчування, промислові товари. Тому, стягнутих рішенням суду аліментів не вистачає на утримання дитини. Зазначає, що дитина займається у спортивній секції, іноді хворіє, що потребує додаткових витрат. Крім того, збільшився прожитковий мінімум на дитину і розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму. Просить збільшити розмір стягуваних на дитину аліментів, а саме стягнути - 1/3 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а. с. 1 - 5).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 травня 2019 року матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені у зв`язку з простроченням сплати аліментів та збільшення розміру аліментів направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Ширяївського районного суду Одеської області (а. с. 35 - 37).
Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області  від 30 січня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені у зв`язку з простроченням сплати аліментів та збільшення розміру аліментів (а. с. 60).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 вказує, що вимоги не визнає та просить відмовити в позові, застосувавши до вимог про стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів в сумі - 27 032,42 грн. строк позовної давності, яка відповідно до ст. 258 ЦК України становить 1 рік. Вимоги позивачки про збільшення розміру аліментів є необґрунтованими та вважає, що ОСОБА_1 обрано неправильний спосіб захисту, оскільки стягнення збільшеного розміру аліментів у вигляді 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відбувається відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Тому, для цього не потрібно звертатися до суду з окремим позовом. Державний виконавець зобов`язаний збільшити розмір стягнення самостійно з 30 % на 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В протилежному випадку його дії можуть бути оскаржені у визначеному чинним законодавством порядку. 
Крім того, зазначає, що твердження ОСОБА_1 про те, що дитина займається у спортивній секції та іноді хворіє не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки витрати, що пов`язані із розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо, в силу ст. 185 СК України відносяться до додаткових витрат, стягнення яких є іншим предметом спору. З наданої позивачкою довідки не вбачається, що дитина відвідує спортивну секцію на платній основі. 
Вказує, що він з 01.02.2019 року працює у ФОП ОСОБА_4 на посаді продавця продовольчих товарів з посадовим окладом - 4 173 грн.. Просить врахувати, що сума аліментів у розмірі – 1 109 грн., яку з нього стягнуто, фактично є більшою ніж ј частка його доходу. З врахуванням сплати податків у нього залишається сума в розмірі – 3 421,86 грн., з якої він повинен сплатити аліменти в розмірі – 1 109 грн., тобто фактично у нього залишається сума в розмірі – 2 312,86 грн., що свідчить про його незадовільне матеріальне становище (а. с. 70 - 72).

2.3 Позиція позивачки щодо доводів відзиву відповідача на позов

В запереченнях на відзив представник ОСОБА_1 вказує про те, що до вимог про стягнення пені, врегульованих ст. 196 СК України, позовна давність відповідно до ст. 20 СК України не застосовується. Вказує, що чинне законодавство не наділяє повноваженнями з визначення мінімального розміру аліментів державного або приватного виконавця. Тому, постає необхідність у внесені змін або до СК України (до ст. 192), або до Закону України «Про виконавче провадження» щодо наділення повноваженнями державних або приватних виконавців на визначення мінімального розміру аліментів та автоматичного його збільшення у зв`язку зі зміною законодавства. Враховуючи положення ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. 
Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом. При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. 
На даний час Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 р. збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів, який не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який до внесення даних змін становив 30 %. В даному випадку йде мова не про тверду суму грошей, а про розмір від суми доходу (1/4), у той час як в позові зазначено вимоги щодо 1/3 від суми доходу. 
Звертає увагу на те, що рішенням суду присуджено 30 % прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до того ж у позові заявлено частину доходу, а не тверду суму. У своїх доводах посилається на правові висновки, викладені у Постановах Верховного Суду від 01.07.2015 р. у справі №6-94цс15, від 04.09.2019 р. у справі №753/3326/17, від 03.05.2018 р. у справі №581/638/17-ц, від 05.02.2014 р. у справі №6-143цс13 (а. с. 99-104).

2.4 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області  від 14 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 .. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачкою здійснено розрахунок без урахування усіх сплачених відповідачем аліментів та без дотримання формули, викладеної у правовій позиції Верховного Суду в постанові від 3 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц. За наведених обставин, зазначений у позовній заяві розрахунок, за відсутності доказів про дату й розміри сплати відповідачем частини аліментів, не є вірним. Суд позбавлений можливості здійснити самостійно розрахунок неустойки. Тому, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. 
Також позивачкою не надано суду доказів того, що у неї чи відповідача відбулися зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. У зв`язку із зростанням цін на продукти харчування та інші товари запроваджено встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, який не є сталим, а постійно збільшується бюджетним законодавством (а. с. 135 - 138).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт посилається на те, що: 1) суд не прийняв до уваги, що розрахунком державного виконавця станом на 28.02.2019 року встановлено заборгованість по аліментам у розмірі – 27 032,42 грн., а відтак нарахування пені є доречним; 2) відповідач не надав відповідних доказів щодо належної сплати заборгованості. Суд цьому факту оцінки не надав та захист інтересів малолітньої дитини не забезпечив; 3) рішенням суду присуджено 30% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до того ж у позові заявлено вимоги про частину доходу, а не тверду суму; 4) щодо зміни розміру аліментів, у позовній заяві зазначені не тільки зміни діючого законодавства, та інші обставини, про що надано докази, яким суд не надав оцінку (а. с. 143 - 149).

2.7 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.
ОСОБА_2 зазначає, що: 1) суд першої інстанції надав вірну оцінку розрахунку неустойки, зазначивши, що такий розрахунок є неточним та таким, що складений без дотримання відповідної формули нарахування; 2) суд першої інстанції вірно зазначив, що витрати пов`язані із розвитком здібностей дитини, її хворобою, в силу вимог ст. 185 СК України, належить до додаткових витрат, стягнення яких є іншим предметом спору; 3) вимоги позивачки щодо збільшення аліментів з 30% до 50% не потребують звернення до суду, оскільки стягнення 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відбуваються в порядку ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с.192 - 194).

2.8 Рух справи в суді апеляційної інстанції

28.10.2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження (а. с. 161). Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи (а. с. 162). 
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 повернулося до суду з приміткою пошти – «За закінченням терміну зберігання» (а. с. 165-166). 
Після отримання апеляційним судом з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС в Одеській області актуальних відомостей про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було повторно направлено ОСОБА_2 (а. с. 190).
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 повернулося до суду з приміткою пошти – «отримано 11.02.2021» (а. с. 197). 
Крім того, на офіційному сайті апеляційного суду було розміщено повідомлення ОСОБА_2 про наявність ухвали Одеського апеляційного суду про відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження.
За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 є повідомленим про розгляд справи в апеляційному суді.
19 лютого 2021 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу (а. с. 192 - 194).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.
Дана справа за предметом позову (збільшення розміру аліментів, стягнення пені у зв`язку із простроченням сплати аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Дігуляра Василя Васильовича, діючого від імені ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

Відповідно до матеріалів справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.09.2016 року було розірвано.
Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 06.07.2011 року.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.05.2017 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки від усіх доходів відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.11.2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
05.09.2018 року старшим державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та проводиться стягнення аліментів з ОСОБА_2 ..
Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 28.02.2019 р. заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 станом на 28.02.2019 р. становить – 27 032,42 грн., боржником сплачено аліментів на загальну суму – 14 000 грн..
Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_4 заробітна плата ОСОБА_2 за лютий 2019 р. склала – 4 173,00 грн..

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу 

Доводи апелянта про те, що суд не прийняв до уваги розрахунок державного виконавця станом на 28.02.2019 року, яким встановлено заборгованість по аліментам у розмірі – 27 032,42 грн. колегія суддів відхиляє, оскільки даний факт спростовується матеріалами справи.
Так, відповідно до розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Другого Київського відділу ДВС м. Одеса Головного ТУЮ в Одеській області Кудряшова П.Ю. при примусовому виконанні виконавчого листа по справі №520/1763/17, заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 28.02.2019 року складає – 27 032,42 грн.. 
У розрахунку державного виконавця Другого Київського відділу ДВС м. Одеса Головного ТУЮ в Одеській області Кудряшова П.Ю. зазначено, що боржник надав квитанції про сплату аліментів на загальну суму у розмірі – 14 000 грн..
Також у наданому розрахунку державний виконавець наводить суми сплачених боржником аліментів без зазначення дати проведення відповідних платежів, що в свою чергу позбавляє суд вірно визначитись із розрахунком неустойки за прострочені платежі по аліментам.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд першої інстанції вірно визначився з правовідносинами та вірно застосував правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду від 3 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц про те, що у разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені – 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць із дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Колегія суддів приходить до висновку, що позивачем здійснено розрахунок без урахування всіх сплачених відповідачем аліментів та без дотримання відповідної формули.
Доводи апелянта, що відповідач не надав відповідних доказів щодо належної сплати заборгованості, суд цьому факту оцінки не надав та захист інтересів малолітньої дитини не забезпечив, як на думку колегії суддів не заслуговують на увагу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника, але слід зазначити, що позивач також повинен довести обставини на які він посилається.
У свою чергу позивачкою не було заявлено клопотання про витребування виконавчого провадження задля перевірки розрахунку заборгованості та встановлення обставин, які свідчать про сплату боржником аліментів. Так, позивачкою 05.05.2020 р. було подано суду клопотання про перенесення судового розгляду у зв`язку з витребуванням оновленого розрахунку заборгованості по аліментам задля уточнення розміру пені. Однак, оновлений розрахунок та уточнені позовні вимоги позивачем не надано.
Доводи апелянта про те, що у позовній заяві зазначені не тільки зміни діючого законодавства, а й інші обставини про що надано докази, яким суд не надав оцінку колегія суддів також відхиляє, з огляду на наступне.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.05.2017 року стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі – ј частки від усіх доходів відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У позовній заяві позивачка просить суд збільшити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , а саме - стягувати з відповідача аліменти у розмірі – 1/3 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 займається в спортивному клубі відповідно до довідки СПР «КАСКАД С». 
Долучені до матеріалів справи позивачем докази, а саме - копії квитанцій на придбання ліків, копії квитанцій за консультацію лікаря, копія консультаційного висновку, свідчать про тимчасові розлади здоров`я дитини.
У сукупності ці докази засвідчують те, що позивачкою понесені додаткові витрати.
За наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Положення про додаткові витрати стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається вищезазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. 
Колегія суддів погоджується з доводами відзиву на апеляційну скаргу, що витрати пов`язані із розвитком здібностей дитини, її хворобою, в силу вимог ст. 185 СК України, належить до додаткових витрат, стягнення яких є іншим предметом спору.
Щодо посилання апелянта на зростання прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до 50% та підвищення цін на продукти харчування та промислові товари не є підставою для збільшення розміру аліментів з огляду на наступне.
08.07.2017 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», згідно якого абзац 2 ч. 2 ст. 182 СКУ викладено у наступній редакції: «Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Відповідно до чинного бюджетного законодавства, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років постійно збільшується, зокрема: з 1 січня 2020 р. – 2218 грн., з 1 липня 2020 р. – 2318 грн., з 1 грудня 2020 р. – 2395 грн.
Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.
Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 04.03.2020 р. у справі №682/3112/18.
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Дігуляра Василя Васильовича, діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Дігуляра Василя Васильовича, діючого від імені ОСОБА_1 , відсутні.

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Дігуляра Василя Васильовича, діючого від імені ОСОБА_1 , – залишити без задоволення.

Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 14 вересня 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді                                                  О. В. Князюк

С. О. Погорєлова