КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
Справа № 757/54445/18                                        Головуючий у 1 інстанції: Соколов О.М.
провадження № 22-ц/824/4040/2021                                       Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
19 травня 2021 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
при секретарі: Панчошній К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування збитків та стягнення грошових коштів, -
 
в с т а н о в и в :
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувавтим, що 07 жовтня 2016 року між ОСОБА_4 (його батьком) та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір №00497219 про розміщення вкладу «Строковий», відповідно до якого ПАТ «Платинум Банк» приймає від ОСОБА_4 на вкладний рахунок № НОМЕР_1 грошову суму у розмірі 203 300 грн. та зобов`язується 21 квітня 2017 року повернути вклад та сплатити відсотки за користування вкладом 23,5 % річних, що передбачено п.2.2. та п.2.3. Договору. 
Також, 21 жовтня 2016 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір №00502282 про розміщення вкладу «Строковий», відповідно до якого ПАТ «Платинум Банк» приймає від ОСОБА_4 на вкладний рахунок № НОМЕР_2 грошову суму у розмірі 40 000 грн. та зобов`язується 21 квітня 2017 року повернути вклад та сплатити відсотки за користування вкладом 23,5 % річних, що передбачено п.2.2. та п. 2.3. Договору. 
Крім цього, 21 жовтня 2016 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір №00502289 про розміщення вкладу «Строковий», відповідно до якого ПАТ «Платинум Банк» приймає від ОСОБА_4 на вкладний рахунок № НОМЕР_3 грошову суму у розмірі 201 300 грн. та зобов`язується 21 квітня 2017 повернути вклад та сплатити відсотки за користування вкладом 23,5 % річних, що передбачено п.2.2. та п. 2.3. Договору.
На підставі рішення Правління Національного банку України від 10 січня 2017 року №14-рш/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЛАТИНУМ БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11 січня 2017 року №85 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЛАТИНУМ БАНК» (далі - ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК») з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць від 11 січня 2017 року до 10 лютого 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнку Ю.П. на один місяць від 11 січня 2017 року до 10 лютого 2017 року включно.    
Вказував, що на підставі рішення №95-рш від 23.02.2017 року Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №743 від 24.02.2017 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Платинум Банк» від 24.02.2017 до 23.02.2019 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк».
За рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4 було відшкодовано 199 903 грн. 53 коп., що стверджується заявою на видачу готівки №950790 від 02.03.2017 року.
Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть.
24 липня 2018 року ОСОБА_1 , як єдиний спадкоємець померлого ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається із вкладів, які зберігаються у ПАТ «Платинум Банк».
13 серпня 2018 року позивач звернувся до ПАТ «Платинум Банк» із заявою повернення коштів, які знаходяться на рахунках, але ПАТ «Платинум Банк» відмовляється повертати вказані кошти.
Вказував, що відповідно до опублікованих Національним банком України відомостей про остаточних ключових учасників у структурі власності банку станом на 01 січня 2017 року у ПАТ «Платинум Банк» зазначено, що відповідачі у справі, а саме: -  ОСОБА_3 здійснює вирішальний вплив на управління та діяльність банку та є власником істотної участі у Банку незалежно від формального володіння. Рішення Комітету Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем від 01.04.2016 року №175; - ОСОБА_2 здійснює значний впливна управління та діяльність Банку та є власником істотної участі в банку незалежно від формального володіння. Рішення Правління Національного банку від 11.10.2016 року №329/БТ.
Позивач вважав, що вказані особи є такими, що несуть відповідальність за віднесення ПАТ «Платинум Банк» до категорії неплатоспроможних та у подальшому за ліквідацію банку.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Скаргу обґрунтовував тим, що власниками істотної участі не було забезпечено достатнього рівня капіталізації банку відповідно до затвердженого плану реструктуризації та не зупинено здійснення ризикових операцій.
Вказує, що власники істотної участі банку, які є пов`язаною з банком особою відповідно до ст.52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», несуть відповідальність за зобов`язаннями банку, незважаючи на те, що договірні відносини виникли між банком та клієнтом, так як саме власники істотної участі відповідальні за вжиття своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку, і саме він, а не клієнт банку, повинен нести будь-які негативні наслідки від визнання банку неплатоспроможним, в протилежному випадку позивач зазнає грубого порушення його права власності, що має наслідком позбавлення спадщини з його власних грошових коштів, які були внесені до банку його батьком  ОСОБА_4 .
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факт заподіяння ПАТ «Платинум Банк» шкоди через порушення відповідачами як власниками істотної участі ПАТ «Платинум Банк» Закону України «Про банки і банківську діяльність», також не підтверджено належним та допустимим доказами заподіяння шкоди саме внаслідок неправомірних рішень, дій чи бездіяльності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Встановлено, що 07 жовтня 2016 року між ОСОБА_4 , який є батьком позивача ОСОБА_1 та ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» укладено договір №00497219 про розміщення вкладу «Строковий», відповідно до якого ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» приймає від ОСОБА_4 на вкладний рахунок № НОМЕР_1 грошову суму у розмірі 203 300 грн. та зобов`язується 21.04.2017 повернути вклад та сплатити відсотки за користування вкладом 23,5 % річних, що передбачено п.2.2. та п. 2.3. Договору.
21 жовтня 2016 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Платинум Банк»укладено договір №00502282, про розміщення вкладу «Строковий», відповідно до якого ПАТ «Платинум Банк»приймає від ОСОБА_4 на вкладний рахунок № НОМЕР_2 грошову суму у розмірі 40 000 грн. та зобов`язується 21.04.2017 року повернути вклад та сплатити відсотки за користування вкладом 23,5 % річних, що передбачено п.2.2. та п. 2.3. Договору.
Крім цього, 21.10.2016 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Платинум Банк»укладено договір №00502289 про розміщення вкладу «Строковий», відповідно до якого ПАТ «Платинум Банк» приймає від ОСОБА_4 на вкладний рахунок № НОМЕР_3 грошову суму у розмірі 201 300 грн. та зобов`язується 21.04.2017 року повернути вклад та сплатити відсотки за користування вкладом 23,5 % річних, що передбачено п.2.2. та п. 2.3. Договору.
На підставі рішення Правління Національного банку України від 10 січня 2017 року №14-рш/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЛАТИНУМ БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11 січня 2017 року №85 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк»та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЛАТИНУМ БАНК» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць від 11 січня 2017 року до 10 лютого 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Платинум Банк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнку Ю.П. на один місяць від 11 січня 2017 року до 10 лютого 2017 року включно.    
На підставі рішення №95-рш від 23.02.2017 року Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №743 від 24.02.2017 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». 
За даним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Платинум Банк» від 24.02.2017 року до 23.02.2019 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк».
Згідно з рішенням №95-рш від 23.02.2017 року Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №743 від 24.02.2017 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». 
Відповідно до зазначеного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Платинум Банк» від 24.02.2017 до 23.02.2019 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк».
За рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4 було відшкодовано 199 903 грн. 53 коп., що стверджується заявою на видачу готівки №950790 від 02.03.2017 року (а.с.18).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.19).
24 липня 2018 року ОСОБА_1 , як єдиний спадкоємець померлого ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається із вкладів, які зберігаються у ПАТ «Платинум Банк» (а.с.20).
13 серпня 2018 року позивач звернувся до ПАТ «Платинум Банк» із заявою повернення коштів які знаходяться на рахунках, але ПАТ «Платинум Банк» відмовляється повертати вказані кошти.
Відповідно до п.16 ст.2 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб»  тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.   За п.6 ст.2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
Таким чином, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.                                                          
Так, згідно з п.п.1, 2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.                                
За пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.          
  Згідно з ч.2 ст.46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.                  
Від 24 лютого 2017 року до 23 лютого 2019 року запроваджено тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Платинум банк». 
Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».                    
Як вбачається зі ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.                                
  Згідно зі ст.58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном.                      
Істотна участь відповідно до положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) це пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи, отже, власник істотної участі банку особа (особи), яка (і) володіє (ють) прямо та/або опосередковано самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу банку.
Згідно з ч.1 ст.35 Закону банк та кожний власник істотної участі зобов'язані підтримувати норматив достатності (адекватності) регулятивного капіталу банку на рівні, встановленому НБУ. Відповідно до ч.4 ст.58 Закону власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.                
  За ч.1 ст.1166 ЦК України, на яку посилається позивач в обгрунтування позовних вимог, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.              
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.                                
За ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.                                       
Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.                    
Так як при ухвалені судового рішення суд повинен встановити, що майнова шкода заподіяна майну фізичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, то як вірно зазначив суд, між ними і шкодою має бути безпосередній причинний зв`язок та має бути вина зазначеної особи.                                            
Проте, як вірно вважав суд першої інстанції, позивачем не надано та в ході розгляду судом не встановлено належних та допустимих доказів на підтвердження наявностівини, пов`язаних з банком осіб щодо неповернення позивачу грошових коштів, а також того, що дії чи бездіяльність осіб призвели до завдання банку шкоди з їх вини.                                                                            
Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку. Отже, лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків.                                  
Передбачене ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність має бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку.             
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимагаючи стягнення шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, потрібно насамперед довести факт заподіяння йому шкоди заподіювачами такої шкоди, розмір зазначеної шкоди, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань власниками істотної участі та заподіяною шкодою.          
Також, суд вірно вважав, що факт заподіяння ПАТ «Платинум Банк» шкоди через порушення відповідачами, як власниками істотної участі ПАТ «Платинум Банк», Закону України «Про банки і банківську діяльність» не підтверджені належними та допустимими доказами у справі, позивачем не було доведено заподіяння шкоди саме внаслідок неправомірних рішень, дій чи бездіяльності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та прийшов до правильного висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог.  
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 вересня 2020 рокузалишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 24 травня 2021 року.
 
Головуючий:  
 
Судді: