Єдиний унікальний номер справи 752/2951/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/7887/2021

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
03 червня 2021 року                                                                                                  місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді     Журби С.О., 
суддів                           Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Сас Ю.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, центр надання адміністративних послуг Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання та дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька,
 
В С Т А Н О В И В:
 
В лютому 2020 року позивач звернулася до суду з позовом про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання та дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 02.08.1997 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, під час якого було народжено дитину - ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу дитина знаходиться на утриманні позивача, проживав та був зареєстрований разом з нею за аресою: АДРЕСА_1 . 
20.01.2020 позивачем було змінено місце її реєстрації на адресу: АДРЕСА_2 . В зв`язку з тим, що виникла необхідність в зміні місця проживання, позивач звернулась до Центру надання адміністративних послуг Голосіївської районної державної адміністрації в місті Києві з метою зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дитини за новою адресою, однак за відсутності згоди відповідача їй було відмовлено в цьому. Отримати згоду відповідача не є можливим через складні стосунки, спілкування з відповідачем відбувається лише за допомогою листів, які направляються електронною поштою. 
21.01.2020 позивач зверталась із листом, направленим електронною поштою на адресу відповідача, з проханням надати згоду на зміну місця реєстрації їх сина ОСОБА_3 за новою адресою в м. Київ, однак відповідач вказане звернення проігнорував та відповіді не надав. Враховуючи, що між сторонами існує спір, позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом.
          Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року вищезазначений позов задоволено; надано дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 без згоди батька ОСОБА_1 ; надано дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 без згоди батька ОСОБА_1 ; вирішене питання судових витрат.
          Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
         06.05.2021 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам вказане рішення не відповідає з огляду на наступне:
В ході розгляду справи судом було встановлено, що 02.08.1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2019, індексний номер 185191641, вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . 
21.01.2020 року позивач звернулась до АО Відділу з питань реєстрації місця проживання Голосіївської районної державної адміністрації з заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вищевказаною адресою належної позивачу квартири, однак в задоволенні такої заяви позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю згоди батька та реєстрацію дитини. 
З метою отримання права без згоди батька на реєстрацію дитини за своїм місцем проживання позивач звернулася до суду з даним позовом. 
З матеріалів справи вбачається, що в свою чергу ОСОБА_5 також звертався до суду із позовом до ОСОБА_2 , про надання дозволу на зняття дитини з реєстрації місця проживання та дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди матері. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22.12.2020 року вказаний позов було залишено без задоволення. 
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача також  зазначала, що у провадженні Печерського районного суду міста Києва на даний час перебуває цивільна справа щодо спору між сторонами в даній справі про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 . Вказане не було спростовано відповідачем.
Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив із того, що задоволення позову буде ефективним способом захисту прав дитини. В той же час колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:
У відповідності до положень п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Аналогічний порядок передбачений й для зняття з реєстрації місця проживання дитини (п. 25 вказаних Правил).
Чинним законодавством передбачено право одного з батьків у разі відсутності згоди іншого вирішити це питання в судовому порядку. В той же час колегія суддів апеляційного суду зазначає, що при вирішенні судом даного роду справ підлягає з`ясуванню питання, чи була така відмова одного з батьків безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами.
Відповідно до частини першої ст. 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Як було встановлено в ході розгляду справи, між сторонами не досягнуто згоди з приводу того, з ким з них має проживати дитина. На даний час дане питання є предметом судового розгляду, справа з цього приводу перебуває на розгляді Печерського районного суді міста Києва, рішення з цього приводу ще не ухвалене.
Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відсутність згоди відповідача на реєстрацію місця проживання дитини з позивачем обумовлена не безпідставною позицією  ОСОБА_1 , а наявністю спору між сторонами щодо того, де саме має ця дитина проживати. За таких умов з точки зору колегії суддів и саме рішення у справі про визначення місця проживання дитини є підставою для реєстрації місця проживання дитини, незалежно від стосунків батьків, відтак саме таке судове рішення буде ефективним способом захисту прав дитини. 
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ті обставини, яку позивач поклала в основу своїх позовних вимог, наявність яких суд першої інстанції вважав доведеними, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. 
У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення  про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

 
Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді                                                                                                            Т.О. Писана 

                                                                                                                     К.П. Приходько