ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

10 червня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 739/1487/20
Головуючий у першій інстанції – Чепурко  В. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/863/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2021 року (ухвалене о 10:41, повний текст рішення складено 05 квітня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

                              У С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь 9 788,69 грн додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обґрунтовувала тим, що спільна донька сторін  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною з інвалідністю, потребує численних реабілітаційних заходів та лікування. Сторони разом не проживають, з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки. Позивачка самостійно здійснила витрати на обстеження та лікування дитини на загальну суму 19 577,38 грн. Понесені нею витрати викликані хворобою дитини на тяжке захворювання, були необхідними та є документально підтвердженими, тому відповідач має брати участь в таких витратах та компенсувати позивачці їх половину.
Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02.04.2021 позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на їхню спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7 193,55 грн.
У задоволенні решти позовних щодо стягнення додаткових витрат на дитину відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього доведені позивачкою витрати на дитину в розмірі 737,61 грн, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне дослідження та з`ясування обставин справи.
Відповідач не оспорює та погоджується з вимогами щодо придбаних ліків на лікування дитини на суму 925,22 грн та щодо проведення  обстеження слуху, які складають 550 грн. Відповідно рішення суду в цій частині не переглядається.
Заявник зазначає, що на підтвердження витрат щодо перебування в санаторії   на суму 10 845 грн позивачкою надано рахунок № 1105-01 від 05.11.2020, однак доказів оплати цього рахунку не надано.
Вказує, що не має компенсувати вартість квитків на проїзд позивачки до м. Трускавець та у зворотному напрямку в сумі 3 254,28 грн, оскільки такі витрати понесені не на потреби дитини.
Необґрунтованими, на думку заявника, є витрати на придбання пального, оскільки позивачка не зазначила, на якому автомобілі було здійснено поїздку до КУ Обласний центр комплексної реабілітації дітей з інвалідністю «Відродження» у м. Чернігів та на яку відстань було використано 30 літрів пального на суму 748,60 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Зазначає, що витрати на її проїзд до м. Трускавець, які оспорює відповідач, були необхідними, оскільки донька ОСОБА_4 є дитиною з інвалідністю, хвора на церебральний параліч та сама не може здійснити поїздку до м. Трускавець на лікування, тому цілком логічно, що вона потребує супроводу дорослих.
Вказує, що витрати на проїзд до КУ «Обласний центр комплексної реабілітації дітей з інвалідністю «Відродження» у м. Чернігів на відстань не меншу ніж 292 км (з урахуванням проїзду по м. Чернігів) на автомобілі ВАЗ 2101 (середні витрати пального – 11,5 л на 100 км) д.н.з НОМЕР_1 , що належить батьку позивачки, в сумі 748,60 грн не є завеликими.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що повністю підтверджуються доказами, наданими позивачкою, та є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні статті 185 СК України,  витрати у розмірі 550 грн на діагностичне обстеження дитини в ТОВ «Центр слуху»; витрати у розмірі 572,82 грн на лікування гострого бронхіту дитини; витрати у розмірі 1 101 грн на проїзд до КУ «Обласний центр комплексної реабілітації дітей з інвалідністю «Відродження» та придбання ліків; витрати у розмірі 12 163,28 грн на проїзд позивачки з дитиною до Міжнародної реабілітаційної клініки ім. Козявкіна та їх проживання у готелі, тому відповідач на рівні з позивачкою зобов`язаний брати участь у їх здійсненні.
З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що з 06.02.2018 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дочку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5, 6).
Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 23.01.2020 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.12.2019 і до досягнення нею повноліття. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання ОСОБА_1 починаючи з 20.12.2019 і до досягнення дитиною трирічного віку (а.с. 7).
Дочка сторін ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю, має діагноз: G 80.0 синдром ДЦП у форі диплегії тяжкого ступеню з відсутністю самостійної ходи  з діагнозом синдром дитячого церебрального паралічу з відсутністю самостійної ходи; атрофія речовини мозку з замісною гідроцефалією; еквіно-вальгусна деформація ступнів; М 21.0 вроджена дисплазія кульшових суглобів (а.с. 9-10).
19.12.2019 КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Ігнатьєвій Мілані складено індивідуальну програму реабілітації інваліда № 550 (вікова категорія від 0 до 18 років) (а.с. 8).
17.12.2019 КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» направлено дитину на обстеження з приводу діагнозу «зниження слуху» (а.с. 14).
11.01.2020 ОСОБА_6 було проведено комплексне обстеження слуху у ТОВ «Центр слуху» вартістю 550 грн (а.с. 15-16).
З 28.01.2020 дитина перебувала на лікуванні в КНП «Новгород-Сіверська ЦРЛ ім. І.В. Буяльського» з діагнозом «гострий бронхіт», на придбання ліків  позивачкою витрачено 572,82 грн (а.с. 11-13).
З 18.02.2020 до 06.03.2020 ОСОБА_4 проходила курс реабілітації в КУ Обласний центр комплексної реабілітації дітей з інвалідністю «Відродження»  Чернігівської обласної ради, у зв`язку з чим позивачкою витрачено на придбання пального для проїзду до реабілітаційного центру та на придбання ліків 1 101 грн (а.с. 17-18).
З 09.11.2020 по 20.11.2020 Мілана проходила 1-й курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації за системною проф. Козявкіна в Міжнародній реабілітаційній клініці ім. Козявкіна у м. Трускавець (а.с. 19). У цей період позивачка разом з донькою проживали у санаторії «Центр Еліта», на що ОСОБА_1 було витрачено 8909 грн (а.с. 20, 46, 50). На проїзд до реабілітаційної клініки позивачкою було сплачено 3 254,28 грн (21-26).

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180).
Згідно із ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. 
Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.
СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд вірно установив необхідність додаткових витрат ОСОБА_1 у зв`язку з лікуванням дочки сторін, пов`язаних з інвалідністю дитини та її складним діагнозом, що потребує систематичних реабілітації, лікування, консультацій, обстежень, та правильно визначив їх розмір. Необхідність додаткових витрат, факт їх понесення та розмір позивачка довела належними, допустимими та достовірними доказами, в свою чергу відповідач є працездатним, фізично здоровим чоловіком, працює і отримує дохід та несення частини додаткових витрат на дитину на рівні з позивачкою є його обов`язком.
Заявник в апеляційній скарзі висловлює свою незгоду із необхідністю компенсування понесених позивачкою витрат на її проїзд до м. Чернігів в КУ Обласний центр комплексної реабілітації дітей з інвалідністю «Відродження» (на 30 л пального для автомобіля) та до м. Трускавець і у зворотному напрямку (на придбання квитків), однак колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими та не бере до уваги. Вказані витрати колегія суддів вважає розумними та необхідними для транспортування і супроводу доньки ОСОБА_4 , зважаючи на її вік,  інвалідність та діагноз (основне і супутні захворювання).
Доводи апеляційної скарги про те, що на підтвердження витрат на суму 10 845 грн позивачкою надано рахунок № 1105-01 від 05.11.2020, однак доказів оплати цього рахунку не надано, спростовуються наявною у справі квитанцією про сплату рахунку 1105-01 від 05.11.2020.
Відтак висновок районного суду про часткове задоволення позовних вимог відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону, у зв`язку з чим відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02.04.2021 належить залишити без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 на дане рішення суду, відповідно, залишити без задоволення.
Керуючись ст.. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                                                                         О.Є.Мамонова

Судді:                                                                                   Н.В.Висоцька

                                                                                            Н.В.Шитченко