П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 травня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 420/7236/20	

Категорія: 112010200          Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 08.10.2020 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Одеській області про:
-          визнання протиправними дій ГУПФ України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 , в зарахуванні до страхового стажу та, в розрахунок коефіцієнту стажу в подвійному розмірі періоду роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у Кілійській центральній районній лікарні з 11 червня 1988 року по 11 жовтня 1989 року, а також періоду роботи на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення КУ "Міська клінічна лікарня №9" ім. О.І. Мінакова з 01 серпня 1997 року по 29 лютого 2020 року;
-          зобов`язання ГУПФ України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу та в розрахунок коефіцієнту стажу в подвійному розмірі період його роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у Кілійській центральній районній лікарні з 11 червня 1986 року по 11 жовтня 1989 року, а також період роботи на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення КУ "Міська клінічна лікарня №9" ім. О.І. Мінакова з 01 серпня 1997 року по 29 лютого 2020 року;
-          зобов`язання ГУПФ України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру пенсії та грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі – Закон №1058-IV) та здійснити їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум - з дати призначення пенсії.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що з 08 березня 2020 року ГУПФ України в Одеській області ОСОБА_1 призначена пенсія за віком, яку обчислено виходячи із страхового стажу 50 років 3 місяці. В той же час, відповідач зазначає, що відповідачем протиправно до страхового стажу в подвійному розмірі не зараховано періоди роботи в анестезіологічному відділенні, а також на посаді лікар анестезіолога-реаніматолога, як це передбачено ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". В зв`язку з чим, позивач 30 червня 2020 року за відповідними роз`ясненнями звернувся до відповідача і просив зарахувати в подвійному розмірі періоди роботи в анестезіологічному відділенні, а також на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога. Проте, отримав лист-відповідь від 14 липня 2020 року №5861-5703/Н-02/8-1500/20 яким відмовлено у задоволенні його вимог.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що страховий стаж до 01 січня 2004 року обчислюється з урахуванням норм ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". До того ж період перебування осіб, які працюють у згаданих закладах, у частково оплачуваній відпустці у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку та додатковій відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею шести років зараховується до стажу роботи в одинарному розмірі. Оскільки згідно записів у трудовій книжці неможливо відстежити вказані види відпусток, зарахування періоду роботи у подвійному розмірі здійснюється при наявності уточнюючої довідки відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. 
Також, відповідач вказував, що ОСОБА_1 до стажу роботи зараховано в подвійному розмірі період роботи з 18 жовтня 1989 року по 31 липня 1997 року на посаді лікаря – анестезіолога палати реанімації та інтенсивної терапії Міської клінічної лікарні №2, на підставі довідки №21 від 11 березня 2020 року, виданої багатопрофільним медичним центром ОНАедУ. При цьому, відповідач зазначає, що в трудовій книжці позивача за період роботи з 11 червня 1988 року по 11 жовтня 1989 року в Кілійській баготопрофільній лікарні, а також у довідці від 21 листопада 2019 року №1108 не зазначено назву відділення, у зв`язку з чим, на думку відповідача, неможливо з`ясувати чи відноситься структурний підрозділ, де працював ОСОБА_1 до перелічених у ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Таким чином, вказаний період роботи зараховано до стажу позивача в одинарному розмірі. У зв`язку з наведеним, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 , в зарахуванні до страхового стажу та, в розрахунок коефіцієнту стажу в подвійному розмірі періоду його роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у Кілійській центральній рай лікарні з 11 червня 1988 року по 11 жовтня 1989 року, а також періоду роботи на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення КУ "Міська клінічна лікарня №9" ім. О.І. Мінакова з 01 серпня 1997 року по 29 лютого 2020 року.
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 20987385) зарахувати ОСОБА_1 , до страхового стажу та в розрахунок коефіцієнту стажу в подвійному розмірі період його роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у Кілійській центральній рай лікарні з 11 червня 1988 року по 11 жовтня 1989 року, а також періоду роботи на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення КУ "Міська клінічна лікарня №9" ім. О.І. Мінакова з 01 серпня 1997 року по 29 лютого 2020 року.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок гривень) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України в Одеській області.
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального.
В обґрунтування апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушив норми матеріального права, не звернувши уваги, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", стосується наявного стажу роботи до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом №1058-IV.
Також, апелянт зазначає, що умови обчислення стажу, у тому числі пільговому, після 01 січня 2004 року передбачені ст. 24 Закону №1058-IV, де зазначено, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Оскільки пенсію ОСОБА_1 призначено за віком на загальних умовах відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV, підстави для зарахування в подвійному розмірі періоду роботи після 01 січня 2004 року взагалі відсутні.
У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що апеляційна скарга ГУПФ України в Одеській області є необґрунтованою та безпідставною.
ОСОБА_1 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року не оскаржив.
Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
ОСОБА_1 є пенсіонером з 08 березня 2020 року та йому призначена пенсія за віком, яку обчислено виходячи із страхового стажу 50 років 3 місяці.
30 червня 2020 року позивач звернувся до ГУПФ України в Одеській області з зверненням, в якому просив зарахувати в подвійному розмірі періоди роботи в анестезіологічному відділенні, а також на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога.
Листом ГУПФ України в Одеській області №5861-5703/Н-02/8-1500/20 від 14 липня 2020 року повідомлено позивача, що при призначенні пенсії до страхового стажу у подвійному розмірі не враховано частину періодів роботи, а саме:
-          період з 11 червня 1988 року по 11 жовтня 1989 року оскільки позивач працював на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у Кілійській центральній районній лікарні без зазначеного конкретного відділення;
-          періоду з 01 серпня 1997 року по 31 грудня 2003 року в анестезіологічному відділенні на посаді лікаря-анестезіолога, у зв`язку з ненаданням уточнюючої довідки, з зазначенням, що в складі лікарні окремо реанімаційного відділення не існувало.
Вважаючи такі дії позивача протиправними позивач звернувся до суду.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що під час роботи в лікарні, ОСОБА_1 відповідно до посадових обов`язків створював оптимальні умови для підготовки та проведення анестезії при спеціальних діагностичних і лікувальних процедурах і хірургічних втручаннях, проведення комплексів заходів щодо реанімації і інтенсивної терапії хворих з розладами життєво важливих функцій до стабілізації стану. В свою чергу, ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що, зокрема, робота реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що період роботи позивача 11 червня 1988 року по 11 жовтня 1989 року та з 01 серпня 1997 року по 29 лютого 2020 року згідно з ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" підлягає зарахуванню до стажу роботи в подвійному розмірі.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 19, 46 Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 8, 24, ч.1 ст. 26, п.3 ст. 40, п.2 розділу XV прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із ч.1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Відповідно ст. 24 Закон №1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон №1058-IV набрав чинності 01 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Так, відповідно до ст. 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 08 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.
Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач відповідно до посадових обов`язків створював оптимальні умови для підготовки та проведення анестезії при спеціальних діагностичних і лікувальних процедурах і хірургічних втручаннях, проведення комплексів заходів щодо реанімації і інтенсивної терапії хворих з розладами життєво важливих функцій до стабілізації стану. В свою чергу, ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що зокрема робота реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Тобто, посади на яких працював позивач дають йому право на зарахування спірного періоду трудового стажу у пільговому обчисленні, що передбаченого ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17, від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17(2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі №689/872/17.
Стосовно доводу апеляційної скарги про те, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", стосується наявного стажу роботи до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом №1058-IV, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом п.2 розділу XV прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". 
Згідно з п.3 ст. 40 Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.
Прикінцевими положеннями Закону №1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і №2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Вимогами п.4 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом. 
Колегія суддів констатує, що редакція ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час.
Стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію.
Водночас, нормами ст. 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на за вислугою років.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог 
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 травня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.