ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/6454/21	Головуючий у 1-й інстанції Гуменний П.П. 	
Провадження № 33/817/300/21 	Доповідач - Галіян Л.Є.	
Категорія - ч.1 ст.44-3 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є. 
розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2021 року, 

В С Т А Н О В И Л А :
       Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживаючу та зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , адміністратора готельно-розважального комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 »,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 454 гривні судового збору.
       Згідно даної постанови, 20 березня 2021 року о 21 год. 32 хв. ОСОБА_1 , яка являється адміністратором готельно-розважального комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , не забезпечила розміщення відвідувачів не більше чотирьох осіб за одним столом, чим порушила правила щодо карантину людей, які визначені п.п.13 п.2 постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану постанову скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно неї за ч.1 ст.44-3 КупАП закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Свої доводи мотивує тим, що рапорт працівника поліції не може вважатись допустимим доказом винуватості особи, а долучений відеоматеріал не містить інформації, які б доводили викладені у протоколі обставини.
Зазначає, що вона не є суб`єктом відповідальності за дане правопорушення, а матеріали справи не містять жодних відомостей хто саме є керівником готельно-розважального комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », є суб`єктом відповідальності за дотримання карантинних заходів.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, прихожу до наступного висновку.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
       Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
       Статтею 44-3 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно - гігієнічних, санітарно - протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Тобто, у протоколі про адміністративне правопорушення за вказаною статтею має бути вказано які саме нормативні акти і якими конкретно діями особи було порушено. Відсутність чіткої вказівки на нормативний акт, який було порушено, свідчить про неконкретність звинувачення особи і являється порушенням права на захист.
       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №516191 від 09 квітня 2021 року, 20 березня 2021 року о 21 год. 32 хв. ОСОБА_1 , яка являється адміністратором готельно-розважального комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , не забезпечила розміщення відвідувачів не більше чотирьох осіб за одним столом, чим порушила правила щодо карантину людей, які вказані у п.11 постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року. 
Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України №1236 від 09 грудня 2020 року станом на день складання протоколу відносно ОСОБА_1 діяла в редакції зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2021 року №104, і пункт 11 даної Постанови, про порушення якого зазначено у протоколі стосується випадків внесення інформації у систему у разі здійснення особою самоізоляції та не стосується правопорушення, фабула якого викладена у протоколі.
Отже, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 278 КУпАП, здійснюючи підготовку до судового розгляду справи, не перевірив чи відповідає протокол про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , вимогам ст.256 КУпАП.
Виходячи із практики ЄСПЛ, а також враховуючи вимоги ст.ст.7, 254, 279 КУпАП суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.
Натомість, визнаючи винуватою ОСОБА_1 у вчиненні викладеного у протоколі правопорушення, суд першої інстанції вийшов за межі інкримінованого їй правопорушення та визнав доведеним порушення ОСОБА_1 вимог п.п.13 п.2 постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року, що не ставилося в вину останній у протоколі про адмінправопорушення.
Однак, у ПКМ України №1236 від 09 грудня 2020 року станом на день складання протоколу відносно ОСОБА_1 , яка діяла в редакції зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2021 року №104, відсутній також й підпункт 13 пункту 2 цього розділу, про доведеність порушення якого зазначено у постанові місцевого суду. 
Крім того, відповідно до постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року, в редакції чинній на час складання протоколу та відображених у ньому події, пункт 2 не містить жодних підпунктів та викладено у такій редакції : залежно від епідемічної ситуації на території України в цілому або на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) встановлюється "зелений", "жовтий", "помаранчевий" або "червоний" рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19 (далі - рівень епідемічної небезпеки). 
       Також, відповідно до вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення. 
       Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
       Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
       Всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.
       При цьому, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).
       Разом з тим, на підтвердження викладених у протоколі даних, всупереч вимогам ст.251 КУпАП, у матеріалах справи відсутні будь-які докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні нею даного правопорушення, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.
       В обґрунтування доведеності інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, до матеріалів справи долучено виключно такі документи: протокол про адмінправопорушення; рапорт працівника поліції про те, що 20.03.2021 року о 21:32 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 20.03.2021 року о 21:32 год. у АДРЕСА_3 чоловік за одним столиком; письмові пояснення ОСОБА_1 ; диск з відеозаписом та копія посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 ..
       Інших доказів до матеріалів справи долучено не було.
       Так, долучений до матеріалів справи відеозапис, тривалість якого становить 31 секунду, не може бути доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні нею правопорушення, оскільки вказане відео не містить інформації з приводу встановлення суб`єкта відповідальності, свідків події, а також на ньому не зафіксовано здійснення перевірки та встановлення факту самого правопорушення працівником поліції, викладеного у протоколі. 
В даному випадку вказаний вище відеозапис не може бути належним та достатнім доказом вини ОСОБА_1 , на який зіслався місцевий суд, мотивуючи свій висновок про притягнення її до адмінвідповідальності.
Відсутні також у матеріалах справи й письмові пояснення з приводу інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення будь-кого із свідків. Про відсутність на місці складання протоколу встановлених свідків події, свідчить про це й відмітка у самому протоколі про адмінправопорушення.
При цьому, рапорти працівників поліції, які не містять фактичних даних на основі яких може бути встановлено наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, самі по собі, в силу положень ст.251 КУпАП не можуть бути доказом по даній справі.
       Отже, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , зокрема і вищезазначені документи, не містять відомостей про те, чи вживалися заходи по виявленню особи, яка вчинила правопорушення, а також про те чи є ОСОБА_1 адміністартором ГРК "Камелот", а отже чи є остання особою, відповідальною за дотримання у вказаному закладі правил щодо карантину людей. 
       Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
       Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази, які поза розумним сумнівом підтверджують порушення ОСОБА_1 правил щодо карантину людей, санітарно гігієнічних, санітарно протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
       Враховуючи усе вище викладене та аналізуючи докази в їх сукупності, вважаю, що в матеріалах справи відсутні і судом не здобуті належні докази про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, а викладені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, у зв`язку з чим було постановлено необґрунтоване рішення, яке належить скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

       Керуючись ст.294 КУпАП, - 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу особи, яку притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП - скасувати, а провадження в даній справі - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 
Суддя