УХВАЛА

14 червня 2021 року  
Київ
справа №160/12209/20
адміністративне провадження №К/9901/19305/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Єресько Л.О., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі №160/12209/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про відкриття виконавчого провадження ВП №63011120 від 11 вересня 2020 року щодо боржника ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року, позовну заяву задоволено: 

- визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про відкриття виконавчого провадження ВП №63011120 від 11 вересня 2020 року щодо боржника ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 24 травня 2021 року засобами поштового зв`язку.

У своїй касаційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі №160/12209/20 і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Також скаржник просить поновити строк касаційного оскарження.

Згідно статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду прийнята 20 квітня 2021 року. Однак, скаржник направив касаційну скаргу до Верховного Суду 24 травня 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

Як на підставу для поновлення цього процесуального строку вказує, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції було отримано ним засобами електронного зв`язку 11 травня 2021 року, в підтвердження чого надає відповідні докази.

Проаналізувавши вказані скаржником підстави пропуску строку звернення із касаційною скаргою до Суду, Верховний Суд дійшов висновку про їх поважність, а відтак, строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає наступне.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У свою чергу, стаття 287 КАС України регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Предметом розгляду цієї справи є правомірність винесення постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Оскаржуючи судові рішення, прийняті за правилами статті 287 КАС України, відповідачка зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, на підтвердження чого надає судові рішення у різних справах, як приклади прийняття судами протилежних рішень у подібних правовідносинах.

Зазначене, на думку відповідачки, свідчить про наявність правової проблеми щодо правомірності відкриття виконавчого провадження за місцем проживання боржника, вказаному у виконавчому документі та/або заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження, що підтверджує існування протилежної практики за судовими рішеннями у подібних правовідносинах.

Отже, скаржник у касаційній скарзі обґрунтував наявність підстав, за яких рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики, що є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Так, як підставу касаційного оскарження відповідачка вказує пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вона звертає увагу на те, що наразі не існує висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" та вирішення питання про відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження за місцем проживання/перебування боржника, вказаному у виконавчому документі та/або заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження.

Обґрунтування скаржником наявності підстав для касаційного оскарження судових рішень є достатньо мотивованими та потребують перевірки у межах таких доводів.

Із змісту касаційної скарги вбачається, що вона подана також на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального законодавства.

Однак, оскільки пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України є нормою, обґрунтування необхідності якого можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний підпункт та частину статті 353 КАС України, а відповідачка лише обмежилася загальними доводами без наведення відповідних мотивів та обґрунтувань, Суд не бере до уваги посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження на підставі  пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 329, 330, 331, 334, 335, 338 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Визнати поважними підстави пропуску строку приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною на касаційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі №160/12209/20 і поновити його.

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі №160/12209/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про визнання протиправною та скасування постанови.

Витребувати із Дніпропетровського окружного адміністративного суду матеріали справи №160/12209/20.

Встановити іншим учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з моменту вручення копії ухвали про відкриття касаційного провадження у справі для подання відзиву на касаційну скаргу та доказів надсилання (надання) копії такого відзиву з доданими до нього документами іншим учасникам справи.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Н.М.          Мартинюк
Л.О.     Єресько
В.М.     Соколов,
Судді Верховного Суду