Справа № 456/4641/20                 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С. 
Провадження № 33/811/390/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Маліновська-Микич О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року,        

встановив:

постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. (сімнадцять тисяч гривень).
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок).
Згідно постанови 02.11.2020 року близько 17 год. 20 хв. в м. Стрий на вул. Нижанківського, 11, Львівської області, водій ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів сполученням «Кам`янець-Подільський – Свиноуйське» автобусом Van Hool Т918 ALTANO, номерний знак НОМЕР_1 без засобів індивідуального захисту, а саме без захисної маски чи респіратора, чим порушив вимоги підпункт 1 пункту 10 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020, вчинивши правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову та закрити провадження у справі на підставі п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Зазначає, що про наявність постанови дізнався 10 березня 2021 року, після офіційного виклику його, державним виконавцем, що підтверджується наявною розпискою у заяві від 10.03.2020 за №3302.
В обґрунтування покликається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, винесеною із порушенням його права на захист та порушенням норм процесуального права. Вказує, що станом на день розгляду судом протоколу про адміністративне правопорушення, а саме 21 грудня 2020 року пункт 10 Постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22 липня 2020 року втратив чинність згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236. Крім цього, звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення він не підписував, зміст його йому не відомий і копію такого він не отримував. Підкреслює, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи на 21 грудня 2020 року, проте суд першої інстанції всупереч вимогам ч.1 ст. 268 КУпАП, розглянув дану справу без його участі, чим порушив його право на захист.
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, надіслав пояснення відповідно до яких просить здійснювати розгляд справи без його участі, апеляційну скарг підтримує, просить задоволити.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити, а апеляційну скаргу задоволити частково з таких підстав.
Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати в першу чергу чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Проте, розглядаючи справу, суддя місцевого суду даних вимог закону в повному обсязі не виконав, не з`ясував всі обставини справи, що мали значення для прийняття рішення у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень.
Диспозицією ст. 44-3 КУпАП в редакції, чинній на момент вчинення вказаного в протоколі правопорушення, передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Норма ст. 44-3 КУпАП носить бланкетний характер, оскільки у наведеній диспозиції відсилає до закону та інших актів законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, що регулюють та встановлюють певні санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми, тому в протоколі про адміністративне правопорушення має зазначатися відповідна норма спеціального закону, законодавчого акту, який регламентує діяльність у вказаній сфері.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови суду вбачається, що 02.11.2020 близько 17 год. 20 хв. в м. Стрий на вул. Нижанківського, 11, Львівської області, водій ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів сполученням «Кам`янець-Подільський – Свиноуйське» автобусом Van Hool Т918 ALTANO, номерний знак НОМЕР_1 без засобів індивідуального захисту, а саме без захисної маски чи респіратора, чим порушив вимоги підпункт 1 пункту 10 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020, вчинивши правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.
Відповідно п.п. 1 п. 10 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в ред. постанови КМУ № 888 від 23.10.2020), на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.
Однак, відповідно до постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 Пункти 10, 15, 17-46-4 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029), втратили чинність.
Статтею 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Разом з тим, 21 листопада 2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Відповідно вказаного закону статтю 44-3 КУпАП (Порушення правил щодо карантину людей) доповнено частиною другою: «Перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».
Згідно з ст. 221 КУпАП (Глави 17 «Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення) справи про адміністративне правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, розглядають судді районних, районних у місті, міськіх чи міськрайонних судів.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вбачається, що кваліфікація його дій відноситься саме до ч. 2 ст. 44-3 КупАП, а отже розгляд даної справи не відноситься до компетенції судів.
Відповідно ст. 7 КУпАП застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Однак суд першої інстанції, приймаючи рішення щодо ОСОБА_1 , не дотримався вимог законодавства, не врахував внесені до Кодексу про адміністративне правопорушення зміни.
Покликання апелянта на неповноту з`ясування судом обставин справи знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.
У зв`язку з цим постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП слід скасувати, а матеріали справи передати за підвідомчістю до Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області для розгляду відповідно до вимог Глави 17 КУпАП
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, - 

постановив:

       поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року.
       Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – задоволити частково.
       Постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 – скасувати.
       Матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 передати за підвідомчістю до Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області через Стрийський міськрайонний суд Львівської області для розгляду відповідно до вимог Глави 17 КУпАП
       Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.                

Суддя                         О.В. Маліновська-Микич